Bojmír Hutta
Bojmír Hutta | |
---|---|
![]() | |
Narození | 20. února 1920 Slavuta ![]() |
Úmrtí | 20. července 1987 (ve věku 67 let) Cheb Československo ![]() |
Povolání | malíř, učitel, pedagog a galerista |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bojmír Hutta (* 20. února 1920, Slavuta (Ukrajina) - 20. července 1987, Cheb) byl malíř a pedagog, zakladatel a první ředitel Galerie výtvarného umění v Chebu.
Život
Rodina Bojmíra Hutty pocházela z Chodska. Jeho dědeček odešel do Volyně a vybudoval zde dřevařský závod. Otec vystudoval v Čechách, kde se seznámil se svou ženou a působil pak na Ukrajině jako lesník. Bojmír se narodil v myslivně Ušpila u vesnice Romaniny (okres Slavuta). V té době na Ukrajině pokračovala občanská válka (odtud nezvyklé křestní jméno) a jedna z ozbrojených band zavraždila i Bojmírova dědečka. Proto se kolem roku 1925 rodina vrátila do Domažlic. Otec pak pracoval jako správce tamní nemocnice. Bojmír Hutta během studia na reálném gymnáziu v Domažlicích projevil hudební i malířské nadání, ale po vypuknutí války nemohl pokračovat ve studiu. Teprve roku 1942, ve 22 letech, začal studovat na zlínské Baťově škole umění, ale roku 1943 musel školu ukončit a práci v Říši se vyhnul jen díky hospitalizaci v nemocnici, kterou spravoval jeho otec. Byl pak pracovně nasazen v chemických a zbrojních závodech v moravských Bojkovicích, kde se zapojil do ilegální činnosti. Koncem války byl zatčen gestapem a vězněn v Uherském Brodě až do osvobození města 26. dubna 1945.
Po návratu do Domažlic byl vzhledem k předešlé odbojové činnosti jmenován předsedou Místní správní komise na Přimdě, která spravovala i obce v jejím okolí. S pomocí německých usedlíků, které vyreklamoval z odsunu, se pokusil navázat na domácí výrobu dřevěných předmětů. Snažil se soustředit strojní zařízení do jednoho místa a založil továrnu Bojko - Export Přimda, která měla zásobit vánoční trh dřevěnými hračkami. Pro nedostatek zkušeností jeho podnik po půl roce zbankrotoval.[1]
Na Přimdě, která patří k majetku Kolowratů, se spřátelil s podnikatelem Jindřichem Kolowratem-Krakowským, který ho přesvědčil k pokračování ve studiu a zprostředkoval Huttovi stipendium na École des beaux-arts v Paříži. V letech 1946-1950 absolvoval studium v ateliéru monumentálního malířství u Jeana Souverbieho (1891–1981). O prázdninách cestoval pěšky po Francii a severní Africe, pobýval v Mnichově nebo se vracel do Čech. Při jedné z delších zastávek ho okouzlilo město Cheb i exotické společenství tamějších poválečných osídlenců. Ještě z Paříže požádal o přidělení bytu, usadil se zde natrvalo a založil rodinu. Maloval malebná městská zákoutí a již na přelomu let 1951 a 1952 měl v Chebu první výstavu. Později začal za motivy vyjíždět i do okolí Chebu malým autobusem, který si uzpůsobil jako pojízdný ateliér a překřtil na „huttabus“.
Roku 1953 předložil vedení města návrh na zavedení tříměsíčního výtvarného kursu.[2]
Roku 1962 ve spolupráci s dr. Mirou Mladějovskou, která předtím působila v chebském archivu a muzeu, založil Chebskou regionální galerii a až do roku 1972 byl jejím ředitelem. Hutta byl pověstný svým sklonem k neortodoxním řešením a podařilo se mu galerii dostat na vysokou úroveň. Postupně získal k výstavním prostorám v Radničním paláci také rekonstruovaný kostel sv. Bartoloměje v Chebu pro expozici gotických soch a pozdně barokní zámek ve Starém Hrozňatově (původně románský hrad Kinsberk), kde zamýšlel vybudovat lapidárium barokní plastiky. Zámek doslova zachránil poté, co ho v dezolátním stavu roku 1965 opustila Pohraniční stráž a uvažovalo se o jeho odstřelu.[3][4] Do areálu zámku byly svezeny poškozené sochy z pohraničí (většinou ze hřbitovů, křižovatek cest, božích muk apod.) a byly zde postupně restaurovány. Díky Huttovi se opravený zámek otevřel pro veřejnost roku 1968. Byl přizpůsoben potřebám galerie a kromě depozitáře a společenského sálu, kde se konaly komorní koncerty vážné hudby, přednášky a diskuse, v něm měly být zřízeny dva ateliéry a sochařská dílna pro plánovaná výtvarná sympozia. Počátkem normalizace zámek opět zabavilo Ministerstvo vnitra, protože se nacházel podle jeho názoru příliš blízko (0,5 km) od západní hranice.[5][6]
Za Huttova působení začala rekonstrukce kostela sv. Kláry na výstavní a hudební síň. Navázal spolupráci s významnými muzei umění v Krakově a Drážďanech a v Chebu uspořádal celou řadu zásadních výstav (např. již rok po založení chebské galerie výstavu 25 obrazů evropského malířství 16.–18. století ze sbírek Drážďanské galerie nebo 100 grafik Odilona Redona zapůjčených z Krakova roku 1965).[7]
Po okupaci Československa roku 1968 a následných normalizačních čistkách byl roku 1972 z ředitelské funkce propuštěn, zařazen mezi nespolehlivé osoby, přišel o pas a až do konce života se o něj zajímala Státní bezpečnost. Západočeská pobočka normalizovaného Svazu českých výtvarných umělců pak otálela s doporučením pro registraci u Fondu, která by malíři umožnila pracovat na volné noze. Po kladném doporučení z Chebu nakonec Hutta registraci získal a mohl působit jako malíř. Hutta byl svou neúnavnou činorodostí a vykonaným dílem podobný malíři Vladimíru Levorovi, který založil Galerii Klatovy / Klenová a rovněž se zasloužil o záchranu tamějšího hradu a zámku. Oba sdíleli za normalizace stejný osud - byli vyhozeni z místa ředitele galerie a měli problémy s komunistickou mocí, když se chtěli živit alespoň jako malíři. Byli přátelé.[8]
Měl celkem čtyři děti, dcery Barbaru a Kateřinu, které z větší části vychovával sám a syny Tomáše a Lukáše. Především oba synové podědili výtvarné a umělecké nadání - starší Tomáš se vyučil uměleckým kovářem, nejmladší Lukáš našel zálibu v počítačové grafice a AV tvorbě.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Cheb_-_deska%2C_Bojm%C3%ADr_Hutta.jpg/220px-Cheb_-_deska%2C_Bojm%C3%ADr_Hutta.jpg)
Bojmír Hutta zemřel v Chebu ve věku 67 let. Při výročí 25 let od jeho úmrtí byla roku 2012 odhalena pamětní deska na rohovém domě č. 2 v Jateční ulici u chebského náměstí Krále Jiřího z Poděbrad, kde žil a tvořil po většinu doby jeho působení v Chebu. Pochován je dle svého přání se svými rodiči v Domažlicích.[9][10]
Dílo
Jeana Souverbie, u kterého Hutta studoval v Paříži, ovlivnil postimpresionismus a Nabisté i přátelství s Pablem Picassem a kubismus. Hutta získal solidní výtvarné vzdělání, především v malbě a seznámil se s moderním francouzským uměním.
Tvořil především olejomalby, ale věnoval se i kresbě, akvarelu a linorytu. Byl vynikající a citlivý portrétista. Ovšem učaroval mu starý Cheb a obrazy z tohoto prostředí mají zláštní poetiku. Nesoustředil se totiž pouze na stavby, ale i na lidi v nich a kolem nich. Proto má řada jeho obrazů i vlastní příběh. Nevyhýbal se ani krajině. Barevnost kaolinových lomů či poetika jezírek a rybníků ho přitahovaly snad nejvíce. A málokdo ví, že výtvarně ztvárnil i první oponu chebského divadla. Ta se bohužel nedochovala.
Neopomenutelná jsou také jeho sgrafita, například ta velkoplošná ve dvoraně Glauberových pramenů ve Františkových Lázních. A konečně mu nebyly cizí ani restaurátorské práce. Za zmínku stojí například štuková výzdoba stropu schodiště v hlavní budově chebské galerie nebo rokoková štuková výzdoba pokoje právě v domě č. 2 v Jateční ulici v Chebu.
Jeho dílo je v duchu realismu s prvky symbolismu.[8]
Zastoupení ve sbírkách
- Galerie výtvarného umění v Chebu
- Galerie umění Karlovy Vary
- soukromé sbírky, převážně v Chebu
Výstavy (výběr)
- 2012 Bojmír Hutta (1920-1987), Galerie výtvarného umění v Chebu
- 2015/2016 Obrazy Chebu: Ikonografie Chebu od nejstarších vyobrazení do 20. století, Galerie výtvarného umění v Chebu
Reference
- ↑ Edl, Jan: Historie továrny Bojko na Přimdě. Ročenka Státního oblastního archivu v Plzni 2006. Plzeň: SOA Plzeň 2007, s. 67–72
- ↑ Jaroslav Slavík, Kronika města Chebu 1953, Státní okresní archiv Cheb, Fond MěstNV Cheb, číslo fondu 314, s. 37.
- ↑ S. Trnka, Návod na záchranu historické památky, Zemědělské noviny, 8. 5. 1969
- ↑ Dagmar Palacká, Proč nevyletěl do povětří, Zemědělské noviny, 19. 8. 1969,
- ↑ Kárník T, 2015, s. 33-35
- ↑ Sloupová A, 2016, s. 117
- ↑ Kárník T, 2015, s. 24
- ↑ a b Marcel Fišer, Bojmír Hutta, 2012
- ↑ Cheb: Odhalena pamětní deska malíři Huttovi (TV Západ)[nedostupný zdroj]
- ↑ Cheb: V Chebu přibude pamětní deska Bojmíra Hutty
Literatura
- Andrea Sloupová, Galerie umění a akviziční politika v době normalizace, disertační práce, FF a UDU UK Praha 2016
- Tomáš Kárník, Galerie výtvarného umění v Chebu v letech 1962–1989, bakalářská práce, FF UP Olomouc, 2015
- Jakub Formánek, Akademický malíř Bojmír Hutta, Cheb 2011
- Marcel Fišer, Bojmír Hutta (1920–1987), autorský katalog, Galerie výtvarného umění v Chebu 2012
- Václava Simeonová, Byl úžasný, vzpomínají potomci umělce, Chebský deník Roč. 2012, č. 170, s. 3
- Marcel Fišer, Galerie připravuje vzpomínkový večer na Bojmíra Huttu, Chebský deník Roč. 2012, č. 252, s. 8
- Karel Fron, Výtvarníci karlovarského regionu 1945-1993, OK, Karlovy Vary 1994
- Vladimír Havlic a kol., Malá encyklopedie výtvarných umělců a architektů západních Čech: 1945-1990, 205 s., Západočeské nakladatelství v Plzni 1990
- František Peťas, Přírůstky do sbírek Galerie výtvarného umění v Chebu, Galerie výtvarného umění v Chebu 1976
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Bojmír Hutta na Wikimedia Commons
- Bojmír Hutta v informačním systému abART
- Seznam prací v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR)
- Chodsko net: Hutta Bojmír