Jindřich Kolowrat-Krakowský
Jindřich Krakovský z Kolovrat | |
---|---|
![]() | |
Hlava rodu Kolowrat-Krakowských | |
Ve funkci: 4. prosinec 1927 – 19. leden 1996 | |
Předchůdce | Alexander Kolowrat-Krakowský |
Nástupce | Jindřich (Henry) Kolowrat-Krakowský |
Československý velvyslanec v Turecku | |
Ve funkci: 1946 – 1948 | |
Prezident | Edvard Beneš |
Narození | 27. července 1897 Týnec u Klatov, Rakousko-Uhersko ![]() |
Úmrtí | 19. ledna 1996 (ve věku 98 let) Praha, Česko ![]() |
Místo pohřbení | Hrobka Kolowrat-Krakowských v Týnci |
Choť | 1. (1929) Sofie Nikolajevna Trubecká (1900–1938) 2. (1942) Marie, rozená Klimtová (1907–1991) |
Rodiče | Leopold Filip Kolowrat-Krakowský (1852–1910) Nadine von Huppmann-Valbella (1858–1942) |
Děti | 1. Jindřich (1933–2021) 2. Arnošt (* 1935) 3. Marie (* 1936) 4. Eva (1938–2000) 5. František Tomáš (1943–2004) |
Příbuzní | bratr: Alexander Kolowrat-Krakowský (1886–1927) bratr: Bedřich Kolowrat-Krakowský (1893–1920) sestra: Berta Kolowrat-Krakowská, provdaná Colloredo-Mansfeldová (1870–1942) děd: Leopold Krakowský z Kolowrat (1804–1863) babička: Natalie Blaszezynska (1828–1861) |
Profese | podnikatel, diplomat a publicista |
Ocenění | Československý válečný kříž 1939 ![]() Řád Tomáše Garrigua Masaryka ![]() |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jindřich Vilém hrabě Kolowrat-Krakowský, celým jménem Jindřich Josef Vilém Albrecht Pavel hrabě Kolowrat-Krakowský (27. červenec 1897 Týnec u Klatov[1] – 19. leden 1996 Praha),[2] byl příslušník krakovské větve šlechtické rodiny Kolovratů. Byl významným diplomatem, politikem, národohospodářem, protifašistickým bojovníkem a mecenášem. Po válce pracoval jako velvyslanec v turecké Ankaře (1946–1948), po komunistickém převratu v roce 1948 emigroval do USA. V 90. letech 20. století restituoval majetek včetně Kolowratského paláce na Ovocném trhu v Praze, stal se tak obnovitelem současného panství.
Život
Dětství a mládí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/53/Erb_Vern%C4%9B_a_st%C3%A1le.gif/220px-Erb_Vern%C4%9B_a_st%C3%A1le.gif)
Narodil se 27. července 1897 v Týnci u Klatov jako čtvrtý syn a poslední ze sedmi dětí držitele rodového fideikomisu Leopolda Filipa hraběte Krakowského z Kolowrat (14. březen 1852 Benátky – 19. březen 1910 Vídeň), který byl poslancem Českého zemského sněmu (1908–1910) a Říšské rady (1907–1910), a jeho manželky (sňatek 8. března 1884 New York) Nadine baronesy von Huppmann-Valbella (6. srpen 1858 Paříž – 30. červenec 1942 Mnichov), která byla dcerou tabákového magnáta. V Týnci navštěvoval obecnou školu, kde se naučil česky, nejprve studoval jezuitskou školu v Salcburku a následně gymnázium ve Vídni, které úspěšně zakončil v roce 1915.
Po roce 1914 – první světová válka
Aktivně se účastnil první světové války, neboť byl nejprve poslán do důstojnické školy a následně do jezdecké artilérie v Krakově. Se svojí jednotkou v hodnosti poručíka se vydal do Jaroslawi a poté ke Lvovu. Bojoval na frontách v Itálii, Ukrajině (u Vinnycje). Získal zlatý záslužný kříž s korunou a bronzovou medaili za statečnost.[3] Následně odjel do Vídně a zpět do Prahy, kde s matkou a bratry prožil konec války.
Po roce 1918 – kariéra
Po válce se stal nejprve praktikantem v bance Bohemia.[4] V roce 1920 začal pracovat ve Vývozním sdružení československých strojíren Czechomachine (sdružující společnosti Českomoravské Kolben-Daněk, Wichterle & Kovářík, Melichar a Umrath, Rudolf Bächer), která zastupovala české a moravské strojírenské podniky v zahraničním obchodě, zejména na východě (Rusko, Litva, Lotyšsko, Estonsko, Finsko, Polsko, Rumunsko).[4] O dva roky později se stal zástupcem sdružení v Rusku, následně byl jmenován místodržitelem. Po rozpadu společnosti se v letech 1924–1927 stal vedoucím exportního oddělení Českomoravské Kolben-Daněk, které mělo zastoupení zejména v Jižní Americe. V roce 1927 byl poslán do USA, kde strávil tři měsíce.
Po roce 1918 – majetek a rodinné dědictví
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a9/Pal%C3%A1c_Chicago_%C4%8Deln%C3%AD_pohled_2.jpg/220px-Pal%C3%A1c_Chicago_%C4%8Deln%C3%AD_pohled_2.jpg)
Mezitím v roce 1920 zdědil po bratru hraběti Bedřichovi zámek a velkostatek v Týnci. Velkostatek zmodernizoval do takové míry, že byl dokonce veden ve Společnosti národů jako modelový. V roce 1927 prodal hrabě Jindřich zámek v Týnci staviteli a architektu Jaroslavu Polívkovi, který mu za něj postavil funkcionalistický Palác Chicago na Národní třídě v Praze, jednu z nejmodernějších staveb své doby.[3] Spokojený majitel jej nechal opatřit vymoženostmi amerických mrakodrapů a zařídil v něm prodejnu zemědělských produktů z podniků v Týnci.
V roce 1927 po smrti bratra hraběte Alexandra zdědil velkostatek Přimda s rozsáhlými lesy, lovecký zámeček Diana a zámek ve Velkých Dvorcích na Tachovsku, který na počátku první světové války vyhořel a byl jen částečně opraven. V roce 1930 založil hrabě Jindřich na Dianě dřevařské závody Jindřicha Kolowrata na výrobu dřevěných domků známé pod názvem Dřevostavby Kolowrat, kde zaměstnával 600 stálých dělníků.[3] Pro dopravu dřeva (ta se dosud prováděla koňským nebo volským potahem) zavedl velmi pokrokový převoz kulatiny na gumových pneumatikách značky Kolowrat.[3] Zde založil také českou školu.
Ve vilové čtvrti na Barrandově pro něj v letech 1937–1938 postavil architekt Jan Houštecký rodinnou vilu (též dřevostavbu).
Po roce 1938 – druhá světová válka
Po vyhlášení mobilizace v roce 1938 narukoval do Trenčína. Na majetek byla po 15. březnu 1939 uvalena tzv. nucená správa.[3] Po roce 1945, díky jednoznačně prokazatelnému protifašistickému postoji, mu byl dekretem prezidenta Československé republiky majetek navrácen. V roce 1940 měl hrabě Jindřich autonehodu. Po srážce s nákladním autem strávil nějaký čas rekonvalescencí, ale zcela se uzdravil. Během druhé světové války celá rodina pobývala v Košťálově u Semil. Po celou dobu války se zapojoval do odbojové činnosti, od roku 1943 dokonce podával zprávy londýnské vládě. Nejprve působil v rámci skupiny Parsifal a následně utvořil odbojovou skupinu v Košťálově. Za tuto činnost dostal v roce 1945 od prezidenta republiky Edvarda Beneše Československý válečný kříž 1939[3] a v roce 1991 převzal na Pražském hradě od prezidenta Václava Havla Řád Tomáše Garrigue Masaryka II. třídy.
Po roce 1945 – emigrace
V roce 1945 jej prezident Beneš jmenoval velvyslancem v Turecku.[3][5] V letech 1945–1948 působil hrabě Jindřich v Ankaře, kde zastupoval zájmy demokratického Československa. Při služebních cestách jednal buď s Janem Masarykem, nebo Vladimírem Clementisem. O únorových událostech se dozvěděl v Curychu, načež se vrátil do Ankary za svými kolegy.[pozn. 1] Emigraci zahájil v Londýně, kde promluvil ke krajanům prostřednictvím BBC, a následovala cesta do USA. Do Čech se již během následujících padesáti letech nevrátil. Po únoru 1948 byl zbaven občanských práv a veškerý majetek mu byl zkonfiskován.[3][5] Dřevařské závody byly v roce 1950 státem zlikvidovány a v loveckém zámečku Diana byl roku 1960 zřízen domov důchodců.
V USA ve městě Nanuet asi 50 km od New Yorku koupil pilu, kterou ale záhy prodal. Následně koupil v Monsonu u Springfieldu ve státě Massachusetts farmu s mlékárnou.[7] Po čase mlékárnu prodal a půdu pronajal sousednímu farmáři. Začal se angažovat v prodeji sportovních pomůcek (exercycly – elektricky poháněné přístroje na posilování a zvyšování tělesné kondice).[3][5][8] V letech 1955–1970 měl hlavní kancelář v Bostonu, odkud přesídlil do Cambridge, kde působil až do roku 1990. Firmu prodal v roce 1990 svému zeti Johnu Hughesovi.
Po roce 1989 – návrat do ČSR
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/13/Kolowratsk%C3%BD_pal%C3%A1c_%28Ovocn%C3%BD_trh%2C_Prag%29_1.jpg/220px-Kolowratsk%C3%BD_pal%C3%A1c_%28Ovocn%C3%BD_trh%2C_Prag%29_1.jpg)
Po roce 1989 se Jindřich Kolowrat-Krakowský vrátil se svým nejmladším synem Františkem Tomášem zpět do Československa. Na základě restitučních zákonů bylo Kolowrat-Krakowským vráceno prakticky celé někdejší panství a hrabě Jindřich se společně se synem Tomášem ujal správy a obnovy rodového majetku. Vilu v Košťálově daroval městu, lovecký zámeček Diana s domovem důchodců pronajímal za 1 Kč ročně, taktéž pronajal Národnímu divadlu na dvacet let Kolowratský palác za symbolickou 1 Kč ročně.[3] Statek v Týnci a zemědělskou půdu nechal k užívání bývalému zemědělskému družstvu. Zámek Velké Dvorce prodal.
Diplomat, národohospodář, vlastenec, protifašistický bojovník a štědrý mecenáš Jindřich hrabě Krakowský z Kolowrat zemřel v roce 1996 ve věku 98 let jako nejstarší člen svého rodu. Byl pohřben v rodové hrobce v Týnci u Klatov. Poslední rozloučení se konalo v kostele Nanebevzetí Panny Marie v Týnci. V roce 2023 došlo k přejmenování náměstí v Přimdě na náměstí Jindřicha Kolowrata.[9]
Literární aktivity
Hrabě Jindřich se vždy zajímal o veřejné a politické dění a byl dokonce literárně činný. Psal články do denního tisku Přítomnost, v dalších novinách a časopisech mu vycházely národohospodářské a sociálně-hospodářské články. Účastnil se také mnoha přednáškových cyklů, kde aktivně přednášel. V letech 1922–1924 působil v Sovětském svazu a roku 1924 vydal u nakladatelství Bursík a Kohout knihu Psychologie bolševismu,[5] v níž předvídal dlouhodobost tohoto systému i budoucí potíže s bolševismem v českých zemích. A v roce 1926, po návštěvě Spojených států amerických, vydal svou druhou knihu Amerika a my, ve které mimo jiné líčí řadu pozoruhodných setkání, např. se starostou města Chicaga Antonínem J. Čermákem, který byl českého původu a který byl později zastřelen místo prezidenta Franklin Delano Roosevelta, dále se zakladatelem slavné automobilky Henry Fordem, s ministrem obchodu Herbertem Hooverem.
Vyznamenání
Byl držitelem také Zlatého záslužného kříže s korunkou, bronzové medaile za statečnost, které získal za boj v 1. světové válce. Za odbojovou činnost v průběhu 2. světové války ho prezident Edvard Beneš (1884–1948) vyznamenal Československým válečný křížem 1939 a v roce 1991 převzal z rukou prezidenta Václava Havla (1936–2011) na Pražském hradě Řád Tomáše Garrigua Masaryka II. třídy.[3] Získal také Pamětní medaili za věrnost 1939–1945 za zásluhy v boji za osvobození Československa z roku 1995 od Československého svazu bojovníků za svobodu a Pamětní stříbrnou medaili Jana Masaryka Ministerstva zahraničních věcí České republiky za šíření dobrého jména České republiky v zahraničí.
Rodina
Jindřich se oženil dvakrát, nejprve 8. srpna 1929 v Praze s ruskou princeznou Sofií Nikolajevnou Trubeckou (4. únor 1900 – 25. duben 1938), vdovou po jeho bratru Alexandrovi. První manželství zůstalo bezdětné.[3] Sofie předčasně zemřela na leukémii, kterou u ní diagnostikovali v pařížské nemocnici po vážné autonehodě, při které si zranila páteř.[10][11][pozn. 2] Po její smrti se podruhé oženil 21. května 1942 v Praze s Marií Klimtovou (21. říjen 1907 Bratřínov u Prahy – 1991), která nebyla šlechtického původu, její rodiče provozovali řeznictví v Braníku.[3] Seznámil se s ní už v roce 1926. Marie mu porodila pět dětí, z nichž první čtyři se narodily jako nemanželské. Za války žila Marie s dětmi v Košťálově na Semilsku. Jindřichova manželka se po emigraci v roce 1948 zpět do Československa už nikdy nepodívala. Zemřela v roce 1991 v Americe, urna s jejím popelem byla převezena do rodové hrobky v Týnci.
Potomci
- 1. Jindřich (Henry; 25. 8. 1933 Praha-Braník[12] – 16. 3. 2021 Berwyn, Pennsylvania[13][14]), právník, šermíř – člen olympijského týmu USA v roce 1960[13]
- ∞ (1957) Elizabeth Smith (* 17. 5. 1933 Stroudsburg, Pennsylvania), jejich děti:
- 1. Nadine Elizabeth (* 2. 12. 1961 Swarthmore), její dítě:
- 1. Vivian
- 2. Henry Francis (* 19. 12. 1963 Philadelphia) ∞ Joanne Kim (* 1963), jejich děti:
- 1. Samantha Ahn (* 12. 7. 1996 Praha), hokejistka
- 2. Alexander Kim (* 14. 5. 1998 Praha)
- 3. Alyssa Margareta (* 12. 8. 1967 Swarthmore) ∞ Vladimír Manda (* 21. 4. 1967 Praha), jejich dcera:
- 1. Alexie (Saša; * 24. 8. 2006 Praha)
- 1. Nadine Elizabeth (* 2. 12. 1961 Swarthmore), její dítě:
- ∞ (1957) Elizabeth Smith (* 17. 5. 1933 Stroudsburg, Pennsylvania), jejich děti:
- 2. Arnošt (Ernest, * 21. 2. 1935 Praha), publikoval několik knih a napsal několik filmových scénářů
- ∞ (24. 3. 1996) Barbara Newell (* 19. 8. 1929 Pittsburgh, Pennsylvania), americká velvyslankyně u UNESCO v Paříži (1979–1981)
- 3. Marie (* 31. 5. 1936 Praha)
- ∞ (28. 12. 1957 Monson, Massachusetts) Brooks Stuart Evans (2. 1. 1933 Springfield, Massachusetts – 9. 6. 2019 Princetown, Massachusetts), hotelový manažer, jejich děti:
- 1. James
- 2. Evan
- 3. Jeffery
- 4. Henry
- 5. Christine
- ∞ (28. 12. 1957 Monson, Massachusetts) Brooks Stuart Evans (2. 1. 1933 Springfield, Massachusetts – 9. 6. 2019 Princetown, Massachusetts), hotelový manažer, jejich děti:
- 4. Eva (12. 6. 1938 Praha – 4. 4. 2000 Salem)
- ∞ (5. 4. 1960) John Robert Hughes (4. 6. 1933 Quincy – 21. 5. 2020 Canobie Lake, Salem), převzal firmu, která prodává rotopedy, jejich děti:
- 1. Brian †
- 2. Michael
- 3. Shelly
- ∞ (5. 4. 1960) John Robert Hughes (4. 6. 1933 Quincy – 21. 5. 2020 Canobie Lake, Salem), převzal firmu, která prodává rotopedy, jejich děti:
- 5. František Tomáš, (Tom, 25. 2. 1943 Praha – 26. 6. 2004 Praha)
- partnerka Dominika, rozená Perutková (* 26. 2. 1966 Praha), jejich děti:
Odkazy
Poznámky
- ↑ Jako důvod své rezignace po komunistickém puči v roce 1948 uvedl: „Vývoj politických poměrů u nás, způsob utváření nové vlády, která již dnes svými metodami zneuctila tradici svobody a demokracie ve smyslu našem, musí u každého slušného člověka vyvolat pocit hnusu a odporu. ... Vystupuji tudíž ze služeb ministerstva zahraničí na tak dlouho, dokud u nás potrvá komunistická diktatura.“[6]
- ↑ Podle JUŘÍK, Pavel. Kolowratové. Věrně a stále. Praha: Euromedia - Knižní klub, 2016. 152 s. ISBN 978-80-242-5163-9. S. 82. Sofie ochrnula po autohavárii a na následky zranění nakonec zemřela.
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu. www.portafontium.eu [online]. [cit. 2017-01-31]. Dostupné online.
- ↑ POUZAR, Vladimír; MAŠEK, Petr; MENSDORFF-POUILLY, Hugo; POKORNÝ, Pavel R. Almanach českých šlechtických rodů 2017. [Brandýs nad Labem]: Martin, 2016. 512 s. ISBN 978-80-85955-43-9. S. 221.
- ↑ a b c d e f g h i j k l m JUŘÍK, Pavel. Kolowratové. Věrně a stále. Praha: Euromedia - Knižní klub, 2016. 152 s. ISBN 978-80-242-5163-9. S. 82–83.
- ↑ a b VOTÝPKA, Vladimír. Křižovatky české aristokracie. Praha – Litomyšl: Paseka, 2014. 280 s. ISBN 978-80-7432-441-3. S. 119. Dále jen Křižovatky české aristokracie.
- ↑ a b c d MAŠEK, Petr. Modrá krev: minulost a přítomnost 445 šlechtických rodů v českých zemích. 3. vyd. Praha: Mladá fronta, 2003. 332 s. S. 141.
- ↑ Křižovatky české aristokracie, s. 123
- ↑ Křižovatky české aristokracie, s. 126
- ↑ Křižovatky české aristokracie, s. 128
- ↑ Náměstí v Přimdě má nové označení, nese jméno významného podnikatele. Plzeň [online]. 2023-09-29 [cit. 2023-12-08]. Dostupné online.
- ↑ Křižovatky české aristokracie, s. 120
- ↑ HAZDRA, Zdeněk. Marie Kolowrat-Krakowská (1907–1991). In: Česká šlechta žije! : Xantypa speciál : mimořádné vydání z archivu Xantypy (1995-2012). Příbram: Kovohutě Příbram nástupnická, 2012. ISBN 978-80-260-7195-2. S. 4.
- ↑ OPPELT, Robert. Dlouhá cesta hraběte z Braníka. Zemřela hlava jednoho z nejstarších českých rodů [online]. iDnes.cz, 2021-03-28 [cit. 2021-03-30]. Dostupné online.
- ↑ a b POUZAR, Vladimír; MAŠEK, Petr; MENSDORFF-POUILLY, Hugo; POKORNÝ, Pavel R.; OPPELT, Robert. Almanach českých šlechtických rodů 2024. [Brandýs nad Labem]: Martin, 2023. 416 s. ISBN 978-80-85955-53-8. S. 203.
- ↑ Henry Kolowrat [online]. The NewYork Times powered by Legacy, 2021-03-21 [cit. 2021-03-30]. Dostupné online.
Literatura
- POŠTULKA, Vladimír. Dynastie Jindřicha Kolowrata. In: Česká šlechta žije! : Xantypa speciál : mimořádné vydání z archivu Xantypy (1995-2012). Příbram: Kovohutě Příbram nástupnická, 2012. ISBN 978-80-260-7195-2. S. 7–9.
- JUŘÍK, Pavel. Kolowratové. Věrně a stále. Praha: Euromedia - Knižní klub, 2016. 152 s. ISBN 978-80-242-5163-9. S. 82–83.
Externí odkazy
- Dokument ČT Modrá krev:Kolowratové
- Dokument ČT - Lidé s Erbem
- Dokument ČT - GEN: Jindřich hrabě Kolowrat-Krakowský
- www.kolowrat.cz