Сицилійський землетрус 1693
![]() | |
Дата | 11 січня 1693 |
---|---|
Місцевий час | 21:00 |
Тривалість | 4 хвилини |
Магнітуда | 7.4 w |
Глибини | 20 км |
Епіцентр | 37°18′ пн. ш. 15°06′ сх. д. / 37.3° пн. ш. 15.1° сх. д. / 37.3; 15.1Координати: 37°18′ пн. ш. 15°06′ сх. д. / 37.3° пн. ш. 15.1° сх. д. / 37.3; 15.1[1] Точне місце розташування епіцентру залишається невідомим |
Постраждалі країни (території) | Південна Італія, а саме Сицилія, та Мальта[2] |
Максимальна інтентивність | XI (Надпотужний) |
Цунамі | Хвилі висотою 5–10 метрів спустошили прибережні села на Іонічному морі та в Мессінській протоці. (V цунамі інтенсивності Амбрасейса-Зіберга) |
Жертви | 60,000 смертей [3] |
![]() |
Землетрус 1693 року на Сицилії стався в південній частині Італії поблизу Сицилії, Калабрії та Мальти 11 січня близько 21:00 за місцевим часом. [4] Цьому землетрусу передував руйнівний передній поштовх 9 січня. [5] Основний землетрус мав оцінену магнітуду 7,4 за шкалою магнітуд, найпотужніший в історії Італії, [6] і максимальну інтенсивність XI ( Надзвичайний ) за шкалою інтенсивності Меркаллі, серйозно зруйнувавши принаймні 70 міст і містечок, зачепивши площу 5 600 км2 (2 200 кв. миль) і спричинивши загибель близько 60 000 людей. [7]
Землетрус супроводжувався цунамі, яке спустошило прибережні села на Іонічному морі та в Мессінській протоці . [8] Загинуло майже дві третини всього населення Катанії . [9] Епіцентр стихійного лиха, ймовірно, знаходився поблизу узбережжя, можливо, в морі, хоча точне місце розташування залишається невідомим. Масштаби та ступінь руйнувань, спричинених землетрусом, призвели до масштабної перебудови міст південно-східної Сицилії, зокрема Валь-ді-Ното, у однорідному стилі пізнього бароко, описаному як «кульмінація та остаточний розквіт мистецтва бароко в Європі». [10]
Відповідно до тогочасної розповіді про землетрус Вінцентія Бонайута, опублікованої у Philosophical Transactions of the Royal Society, «у цій країні неможливо було втриматися на ногах або в одному місці на танцюючій Землі; а ні, тит, що лежали вздовж на землі, їх кидало з боку в бік, немов на хвилі». [4]
Тектонічна обстановка
Сицилія лежить на частині складної конвергентної границі, де Африканська плита субдукціюється під Євразійську. Ця зона субдукції відповідає за формування стратовулкану Етна та значну сейсмічну активність. Однак найбільш руйнівні землетруси відбуваються в Калабрійсько-Сицилійській рифтовій зоні. Ця зона розломів простягання тягнеться приблизно на 370 км, утворюючи три основні сегменти через Калабрію, вздовж східного узбережжя Сицилії та безпосередньо біля берега, і, нарешті, утворюючи південно-східний край Гіблейських гір . Розломи в Калабрійському сегменті були причиною серіїкалабрійських землетрусів 1783 року . [11]
У південній частині східного узбережжя Сицилії дослідження виявили серію активних розломів, що опускаються на схід. Більшість із них розташовані на березі моря, а деякі контрольні басейни містять велику товщу відкладень четвертинного періоду. Два найбільші розломи, відомі як західний і східний головні розломи, межують з напівграбенами із заповненням до 700 м та 800 м відповідно. На суші було виявлено два розломи: рання фаза простягається на північно-західний південний захід, а пізніша фаза простягається на південний захід-південь, що чітко компенсує першу групу, включаючи розлом Авола та систему розломів Розоліні-Іспіка. [12]
Характеристики землетрусів
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/41/Siculo-Calabrian_Rift.png/220px-Siculo-Calabrian_Rift.png)
Форшок 9 січня
Руйнівний землетрус стався за два дні до головного поштовху о 21:00 за місцевим часом, центр якого був у Валь-ді-Ното. Він мав магнітуду 6,2 і максимальну сприйняту інтенсивність VIII–XI за шкалою інтенсивності Меркаллі. Інтенсивність VIII або вище була оцінена для Августи, Авола Векк'я, Флоридії, Меліллі, Ното Антика, Катанії, Франкофонте, Лентіні, Шиклі, Сортіно та Віцціні . [9] Августа лежить значно поза основною зоною сильного струсу; її значні пошкодження, ймовірно, пов'язані з її забудовою на неконсолідованих відкладах. [12]
З огляду на форму та розташування області найбільшого пошкодження, вважають, що землетрус був спричинений рухом на розломі Авола. [12]
Основний поштовх 11 січня
Згідно з сучасними даними, землетрус тривав чотири хвилини. [4] Розрахункова величина 7,4 береться з масштабу та ступеня зареєстрованих пошкоджень, з дуже великою площею, яка досягла X ( Екстремальний ) або більше за шкалою Меркаллі. Максимальний поштовх досяг XI в містах Бушемі, Флоридія, Меліллі, Оккіола і Сортіно . [9]
Джерело землетрусу 11 січня дискутується. Деякі каталоги вказують на береговий епіцентр без будь-якого прямого зв’язку з відомою структурою, тоді як інші припускають, що джерело було на березі моря через пов’язане з ним цунамі, включаючи або розрив вздовж звичайного розлому, частину Калабрійсько-Сицилійської рифтової зони, [12] або розрив вздовж зони субдукції під Іонічним морем. [5] Аналіз розподілу ннапливів цунамі вздовж узбережжя свідчить про те, що найімовірнішим джерелом є підводний зсув, викликаний землетрусом, і в цьому випадку цунамі не обмежує епіцентр. [13] Походження зсувів підтверджується спостереженнями за можливими зсувними тілами вздовж схилу Гіблеан-Мальта. [6]
Історичні документи в Archivo General de Simancas згадують про десятки підземних поштовхів, деякі відбулися аж у серпні 1694 року, а деякі, як повідомляється, були такими ж сильними, як перший землетрус 11 січня 1693 року [14] Підземні поштовхи тривали принаймні до 1696 року, їхні наслідки були зосереджені в містах уздовж узбережжя, маючи епіцентр або поблизу узбережжя, або в морі. [12]
Цунамі
Цунамі, викликане землетрусом, торкнулося більшої частини узбережжя Іонічного моря Сицилії, приблизно 230 км. Перше, що було відмічено в усіх постраждалих населених пунктах, це відхід моря. Найсильніші наслідки були зосереджені навколо Августи, де початковий вихід залишив гавань сухим, а потім хвиля щонайменше 2,4 метра у висоту, можливо, і до 8 метрів, які й затопили частину міста. Максимальне затоплення близько 1,5 км зафіксовано в Маскалі. [15]
Відкладення цунамі, пов’язані з цунамі 1693 року, були знайдені як на суші, так і в морі. В Огніні, на південь від Сиракуз, у верхній частині рії, було знайдено послідовність, що містить кілька грубоуламкових шарів, що не відповідає її лагунній обстановці. Самий верхній грубозернистий шар, який має сильно ерозійну основу, складається з грубозернистого піску з уламками розміром до гранул. Цей шар датують 17-18 століттями на основі черепків кераміки та однієї добре збереженої глиняної люльки, що відповідає цунамі 1693 року. [16] У морі від Огасти послідовність, ідентифікована за допомогою даних гідролокатора з лінійною частотною модуляцією, була відібрана за допомогою 6,7 м керну в 72 м води. Після детального аналізу як розміру зерен, так і угруповань форамініфер було знайдено одинадцять можливих подій високої енергії на основі присутності великої кількості мілководних отворів у поєднанні з більшою часткою дрібного піску в тому ж інтервалі. Дві найвищі події добре корелюють із цунамі від землетрусу в Мессіні 1908 року та землетрусу 1693 року. [17]
Посилання на виверження Етни
Хоча є повідомлення про виверження під час землетрусу, більшість джерел припускають, що вулкан був неактивним після руйнівного виверження 1669 року. Аналіз зв’язку між виверженнями та землетрусами виявив, що за землетрусами слідують тривалі періоди бездіяльності в «зонах рифтів», які простягаються на північ і південь від вершини. Оцінки кулонівської передачі напруги внаслідок вторгнення дайки в рифтові зони, пов’язані з виверженням 1669 року, припускають, що це могло спровокувати землетрус 1693 року через збільшення рівня напруги на розломах. [18]
Пошкодження
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/1693_Sicily_earthquake.jpg/220px-1693_Sicily_earthquake.jpg)
Форшок 9 січня
Незважаючи на складність відокремлення наслідків цієї події від головного поштовху, певна інформація є. Цей землетрус завдав великої шкоди, особливо в Августі, де було зруйновано майже половину будинків. Більшість будівель у двох районах Аволи зруйновано, багато будівель також були зруйновані в Ното, Флоридії, Лентіні та Меллілі. Деякі будівлі обрушилися в Катанії, Віцціні та Сортіні. За оцінками, в Аугусті та Ното загинуло близько 200 осіб. [9]
Основний поштовх 11 січня
Зона серйозних пошкоджень охопила більшу частину південно-східної Сицилії, площею близько 14 000 км2 (5 400 кв. миль), включаючи всі нинішні провінції Катанія, Рагуза та Сиракузи. Щонайменше 70 міст, містечок і сіл були зруйновані, принаймні часткового руйнування зазнали Мессіна, Агрідженто, Палермо, Реджо-Калабрія та Мальта . [9]
Землетрус також спровокував великі зсуви, наприклад у Ното-Антика та Сортіно, а в одному випадку великий зсув породи перегородив потік, утворивши озеро завдовжки кілька кілометрів. Кілька великих тріщин, що простягаються з північного заходу на південний захід, були створені до 500 м у довжину та 2 м в ширину, на рівнинах на південь від Катанії. У тому самому районі піщані вулкани утворилися струменями води, що вилітали на кілька метрів у повітря, про подібні явища повідомляють із рівнини Лентині та в долинах деяких річок. [12]
У Августі цунамі пошкодило галери Мальтійських Лицарів, які стояли на якорі в гавані, коли вони сіли на мілину під час початкового відходу моря. [9] [12]
Офіційні джерела зафіксували приблизно 12 000 смертей у Катанії (63% населення), 5 045 у Рагузі (51%), 3 500 у Сиракузах (23%), 3 000 у Ното (25%), 1 840 у Августі. (30%) і 3400 в Модіці (19%). [9] Загальна кількість загиблих у тому ж джерелі була зареєстрована як 54 000, а інші джерела вказують на загальну кількість близько 60 000. У 1853 році Маллет зафіксував 93 000 смертей у своєму каталозі землетрусів.
Наслідки
Реакція
У той час Сицилією як частиною Арагонської корони керували королі Іспанії . Віце-король у Мадриді, герцог Уседа, відреагував, призначивши Джузеппе Ланца, герцога Камастри, та принца Арагону генеральними вікаріями для регіонів Валь-Демоне та Валь-ді-Ното на Сицилії відповідно. Через хворобу ні принц Арагону, ні єпископ Сиракуз, який його замінив, не змогли обійняти посаду кардинал-вікарія Валь-ді-Ното, і герцог Камастра був змушений взяти на себе відповідальність за обидві області. Камастра вже мав значний досвід роботи адміністратором, обіймаючи ряд вищих військових і судових посад. Віце-король також призначив трьох генералів уповноваженими для організації негайної допомоги в найбільш постраждалих містах. Однією з перших дій герцога Камастри було тимчасове звільнення найбільш постраждалих територій від податків. [9] Серед інших управлінців був полковник дон Карлос де Грюненберг, королівський інженер короля Іспанії, який мав досвід планування та будівництва укріплень. [19]
У Палермо віце-король сформував дві ради: цивільну, що складалася з дворян, і іншу, церковну, що складалася з вищих церковних чиновників. Їм було наказано зустрічатися двічі на тиждень [19] і було доручено скласти плани реконструкції найбільш постраждалих міст. [9]
Реконструкц
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Grandmaster%27s_Palace_interior_fresco%2C_Valletta_002.jpg/200px-Grandmaster%27s_Palace_interior_fresco%2C_Valletta_002.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/Malta_-_Mdina_-_Pjazza_San_Pawl_%2B_St._Paul%27s_Cathedral_ex_01_ies.jpg/200px-Malta_-_Mdina_-_Pjazza_San_Pawl_%2B_St._Paul%27s_Cathedral_ex_01_ies.jpg)
Початкові зусилля з реконструкції були зосереджені на відновленні військової оборони Сиракуз, Августи, Катанії та Ачіреале через їхнє стратегічне значення. [9] Плани реконструкції були трьох видів: перенесення міста на нове місце, перебудова на тому ж місці за повністю новим планом міста або перебудова за існуючим планом міста. Міста, які потрапили в першу категорію, були Авола і Ното, їхні колишні місця розташування тепер відомі як Авола Антика [20] і Ното Антика. [21] Катанія є прикладом міста, яке було перебудовано на тому ж місці за новим планом, одночасно адаптуючи деякі з існуючих структур. Сиракузи повністю перебудовано за існуючим планом. [7]
Ступінь і масштаб руйнувань, завданих землетрусом, спонукали до відродження архітектури в містах Сицилії та Мальти, стиль, який став відомий як сицилійське бароко . [22] У цей час багато палацці, громадські будівлі, собори та церкви були реконструйовані в цьому стилі. Міста, які зазнали серйозної шкоди від землетрусу: Сиракузи, Рагуза, Катанія, [23] Кальтаджіроне, Палаццоло-Акреїде, Модіка, Комізо, Шиклі та Мдіна на Мальті. Багато з цих міст зараз є частиною Світової спадщини ЮНЕСКО.
«Міста пізнього бароко» Валь-ді-Ното (Південно-Східна Сицилія), внесено в 1992 році, як «виняткова якість» мистецтва та архітектури регіону. [10]
Дивись також
- Список землетрусів в Італії
- Список історичних землетрусів
- Сицилійське бароко з 1693 року
Джерела
- ↑ National Geophysical Data Center / World Data Service (NGDC/WDS): NCEI/WDS Global Significant Earthquake Database. NOAA National Centers for Environmental Information (1972). Significant Earthquake Information. NOAA National Centers for Environmental Information. doi:10.7289/V5TD9V7K. Процитовано 30 березня 2022.
- ↑ Galea, P. (2007). Seismic history of the Maltese islands and considerations on seismic risk. Annals of Geophysics. 50 (6): 725—740. doi:10.4401/ag-3053.
- ↑ Rodríguez de la Torre, F. (1995). Spanish sources concerning the 1693 earthquake in Sicily (PDF). Annali di Geofisica. 38 (5–6): 526. doi:10.4401/ag-4054., Juan Francisco Pacheco y Téllez-Girón, 4th Consort Duke of Uceda the Spanish Viceroy of Sicily at the time reports ((...) and about sixty thousand people died under the ruins of the earthquake)(August 4, 1695)
- ↑ а б в Bonajutus, V. (1694). I. An account of the earthquakes in Sicilia, on the ninth and eleventh of January, 1692/3. Translated from an Italian letter from Sicily by the noble Vincentius Bonajutus, and communicated to the Royal Society by the learned Marcellus Malpighius, physician to his present Holineß. Philosophical Transactions of the Royal Society of London. 18 (207): 2—10. doi:10.1098/rstl.1694.0001.
- ↑ а б Gutscher, M.-A.; Roger, J.; Baptista, M.-A.; Miranda, J. M.; Tinti, S. (2006). Source of the 1693 Catania earthquake and tsunami (southern Italy): New evidence from tsunami modeling of a locked subduction fault plane (PDF). Geophysical Research Letters. 33 (8): L08309. Bibcode:2006GeoRL..33.8309G. doi:10.1029/2005GL025442.
- ↑ а б Armigliato, A.; Tinti S.; Zaniboni F.; Pagnoni G. & Argnani A. (2007). New contributions to the debate on the cause of the January 11th, 1693 tsunami in eastern Sicily (Italy): earthquake or offshore landslide source (or may be both)?. American Geophysical Union, Fall Meeting 2007, Abstract #S53A-1019. 53: S53A—1019. Bibcode:2007AGUFM.S53A1019A.
- ↑ а б Guidoboni, E.; Ferrari, G.; Mariotti, D.; Comastri, A.; Tarabusi, G.; Sgatoni, G.; Valensise, G. Catalogue of Strong Earthquakes in Italy (461 BC – 1997) and Mediterranean Area (760 B.C. – 1500). INGV-SGA. Процитовано 16 січня 2020.
- ↑ Piatanesi, A.; Tinti, S. (1998). A revision of the 1693 eastern Sicily earthquake and tsunami (PDF). Journal of Geophysical Research: Solid Earth. 103 (B2): 2749—2758. Bibcode:1998JGR...103.2749P. doi:10.1029/97JB03403.
- ↑ а б в г д е ж и к л Guidoboni, E.; Ferrari, G.; Mariotti, D.; Comastri, A.; Tarabusi, G.; Sgatoni, G.; Valensise, G. Catalogue of Strong Earthquakes in Italy (461 BC – 1997) and Mediterranean Area (760 B.C. – 1500). INGV-SGA. Процитовано 16 січня 2020.
- ↑ а б United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization. Late Baroque Towns of the Val di Noto (South-Eastern Sicily). World Heritage List. UNESCO. Процитовано 22 листопада 2011.
- ↑ Catalano, S.; De Guidi G.; Monaco C.; Tortorici G. & Tortorici L. (2008). Active faulting and seismicity along the Siculo–Calabrian Rift Zone (Southern Italy). Tectonophysics. Elsevier. 453 (1–4): 177—192. Bibcode:2008Tectp.453..177C. doi:10.1016/j.tecto.2007.05.008.
- ↑ а б в г д е ж Bianca, M.; Monaco C.; Tortorici L. & Cernobori L. (1999). Quaternary normal faulting in southeastern Sicily (Italy): a seismic source for the 1693 large earthquake. Geophysical Journal International. London: Royal Astronomical Society. 139 (2): 370—394. Bibcode:1999GeoJI.139..370B. doi:10.1046/j.1365-246X.1999.00942.x.
- ↑ Billi, A.; Minelli L.; Orecchio B. & Presti D. (2010). Constraints to the Cause of Three Historical Tsunamis (1908, 1783, and 1693) in the Messina Straits Region, Sicily, Southern Italy (PDF). Seismological Research Letters. Seismological Society of America. 81 (6): 907—915. Bibcode:2010SeiRL..81..907B. doi:10.1785/gssrl.81.6.907. Архів оригіналу (PDF) за 25 лютого 2012. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ Rodríguez de la Torre, Fernando (1995). Spanish sources concerning the 1693 earthquake in Sicily (PDF). Annali di Geofisica. 38 (5–6): 531., Table I. List of aftershocks 1693–1694 from the AGS documents.
- ↑ Gerardi, P.; Barbano M.S.; De Martini P.M. & Pantosti D. (2008). Discrimination of Tsunami Sources (Earthquake versus Landslide) on the Basis of Historical Data in Eastern Sicily and Southern Calabria (PDF). Bulletin of the Seismological Society of America. 98 (6): 2795—2805. Bibcode:2008BuSSA..98.2795G. doi:10.1785/0120070192. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ Scicchitano, G.; Costa B.; Di Stefano A.; Longhitano S. & Monaco C. (2008). Tsunami deposits in the Siracusa coastal area (south-eastern Sicily) (PDF). Rend. Online SGI Note Brevi. Società Geologica Italiana. 1: 159—162. Архів оригіналу (PDF) за 25 лютого 2012. Процитовано 21 листопада 2011.
- ↑ Smedile, A.; De Martini P.M.; Pantosti D.; Bellucci L.; Del Carlo P.; Gasperini L.; Pirrotta C.; Polonia A. & Boschi E. (2011). Possible tsunami signatures from an integrated study in the Augusta Bay offshore (Eastern Sicily—Italy). Marine Geology. Elsevier. 281 (1–4): 1—13. Bibcode:2011MGeol.281....1S. doi:10.1016/j.margeo.2011.01.002.
- ↑ Feuillet, N.; Cocco M.; Musumeci C. & Nostro C. (2006). Stress interaction between seismic and volcanic activity at Mt Etna (PDF). Geophysical Journal International. London: Royal Astronomical Society. 164 (3): 697—718. Bibcode:2006GeoJI.164..697F. doi:10.1111/j.1365-246X.2005.02824.x.
- ↑ а б Tobriner, S. (1982). The Genesis of Noto: An Eighteenth-century Sicilian City. Studies in Architecture. Т. 21. University of California Press. с. 27—37. ISBN 978-0-520-03526-3.
- ↑ Siracusa-sicilia. Avola. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ Siracusa-sicilia. Noto Antica. Процитовано 20 листопада 2011.
- ↑ Valdes, G. (2003). Art and History: Sicily. Casa Editrice Bonechi. с. 9. ISBN 978-88-476-0756-9. Процитовано 22 листопада 2011.
- ↑ Condorelli, Stefano (January 2006). The Reconstruction of Catania after the Earthquake of 1693. Proceedings of the Second International Congress on Construction History (Queens' College Cambridge 2006), Exeter, Short Run Press, 2006, I, Pp. 799–815.