NGC 2080
NGC 2080 | |||
| |||
Date de observație | |||
---|---|---|---|
Tipul obiectului | |||
Constelație | |||
Ascensie dreaptă | |||
Declinație | |||
Dimensiune aparentă | |||
Dimensiune | |||
Magnitudine aparentă | |||
Magnitudine absolută (Mv) | |||
Detalii | |||
Astrometrie | |||
Distanța față de Terra | al ( pc) | ||
Distanța față de centrul Căii Lactee | |||
Raza nebuloasei | al ( pc) | ||
Alte denumiri | |||
Unitățile SI și condiții de temperatură și presiune normale dacă nu s-a specificat altfel. | |||
Modifică text ![]() |
NGC 2080 (Nebuloasa fantomelor) este o regiune formatoare de stele și nebuloasă de emisie la sud de nebuloasa 30 Doradus (Tarantula), în constelația sudică Dorado . Aparține Marelui Magellanic Cloud, o galaxie satelită din Calea Lactee, aflată la o distanță de 168.000 de ani-lumină . [1] NGC 2080 a fost descoperit de John Frederick William Herschel în 1834. [2] Nebuloasa capului fantomă are un diametru de 50 de ani-lumină și este numită pentru cele două pete albe distincte pe care le deține, numite „ochii fantomei”. [3] Pata vestică, numit A1, are o bulă în centru care a fost creată de steaua tânără, masivă pe care o conține. Pata de est, numit A2, are mai multe stele tinere într-un grup nou format, dar sunt încă obscurate de norul lor de praf. Deoarece niciun nor de praf nu s-a disipat din cauza radiațiilor stelare, astronomii au dedus că ambele seturi de stele s-au format în ultimii 10.000 de ani. Aceste stele împreună au început să creeze o bulă în nebuloasă cu ieșirile lor de material, numit vânt stelar . [4]
Prezența stelelor influențează în mare măsură culoarea nebuloasei. Porțiunea vestică a nebuloasei are o linie dominantă de emisie de oxigen din cauza unei stele puternice de la periferia nebuloasei; acest lucru îl colorează verde. [3] Restul periferiilor nebuloasei au o nuanță roșie datorită ionizării hidrogenului . Deoarece atât hidrogenul, cât și oxigenul sunt ionizate în regiunea centrală, care apare galben pal; când hidrogenul este suficient de energizat pentru a emite o a doua lungime de undă a luminii, acesta apare albastru, ca în zona din jurul A1 și A2. [1]
NGC 2080 nu trebuie confundată cu Ghost Nebula (Sh2-136) sau Little Ghost Nebula (NGC 6369).
Vezi și
- Nebuloasa de emisie
- Lista obiectelor NGC (2001–3000)
- Mare nor Magellanic
Note
- ^ a b Wilkins, Jamie; Dunn, Robert (). 300 Astronomical Objects: A Visual Reference to the Universe (ed. 1st). Buffalo, New York: Firefly Books. ISBN 978-1-55407-175-3.
- ^ Frommert, Hartmut; Kronberg, Christine (). „More LMC objects”. SEDS. Accesat în .
- ^ a b „Hubble Sends Season's Greetings from the Cosmos to Earth”. HubbleSite. NASA and ESA. . Accesat în .
- ^ „Painting with oxygen and hydrogen”. ESA. . Arhivat din original la . Accesat în .
- ase
- Format:APOD
- bble