Runesang
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Iivana_Onoila_%26_Jelisei_Valakainen_%28Sm_5941%29_%2829025064180%29.jpg/250px-Iivana_Onoila_%26_Jelisei_Valakainen_%28Sm_5941%29_%2829025064180%29.jpg)
Runesang (eller runosang) er en sjanger innen finsk folkemusikk.[1]
De eldste av sangene er over 4 000 år gamle, med opphav i det finsk-ugriske beltet fra Ural til Finnskogen. Et utvalg ble publisert i Kalevala, og fremføres ofte sammen med kantele, helst av en religiøst fremtredende person. Runesangen har ofte et religiøst innhold, tildels besvergende, men kan også ha et historisk oppsummerende innhold med myter. Enkelte av besvergelsene var tilknyttet ønsket om beskyttelse og helbredelse, altså de medisinske runesanger.
Runesang kan også utføres av såkalte runesangere, personer som hadde dette som næringsvei. Runesangerne hadde ofte stevner, såkalte rune-tevlinger, der de kappsang i par.
I dag blir runesang fremført av enkelte utøvere, spesielt Sinikka Langeland som i 2003 ferdigstilte Runesangprosjektet. For dette mottok hun Edvard-prisen (samtidsmusikk) for boka Karhun Emuu, samt CD-ene Tirun lirun og Runoja.
Referanser
- ^ Nyborg, Chris; Wiig, Marianne (6. november 2019). «Runesang». lokalhistoriewiki.no (norsk). Besøkt 26. april 2023. «Runesang er en tradisjon innen finsk folkemusikk, som også opptrer i skogfinsk kultur i Norge.»
Eksterne lenker
- (en) Runosång – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Portal: Litteratur