Gabriel Hanotaux
Gabriel Hanotaux | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 19. nov. 1853[1][2][3][4]![]() Beaurevoir | ||
Død | 11. apr. 1944[1][2][3][5]![]() Paris | ||
Beskjeftigelse | Politiker, historiker, diplomat ![]() | ||
Embete |
| ||
Utdannet ved | École des chartes (1876–1880) | ||
Nasjonalitet | Frankrike | ||
Gravlagt | Cimetière de Passy | ||
Medlem av | 6 oppføringer Académie française (1897–) Académie des sciences d'outre-mer Société de l'histoire de France (1895–) Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen Académie des sciences, belles-lettres et arts de Rouen (1901–) Société de l'histoire de Paris et de l'Île-de-France | ||
Utmerkelser | Storkors av Æreslegionen (1939) Grand Prix Gobert (1896) Karl IIIs orden | ||
Gabriel Hanotaux på Commons |
Albert Auguste Gabriel Hanotaux (født 9. november 1853 i Beaurevoir i Aisne i Frankrike, død 11. april 1944 i Paris) var en fransk politiker og historiker. Han var fra 1893 til 1895 og fra 1896 til 1898 sitt lands utenriksminister, og i 1898 dets koloniminister.
Liv og virke
Politiker, diplomat
Hanotaux ble etter fullført École nationale des chartes maître de conférences ved École des hautes études. I 1879 ble han arkivar i utenriksministeriet, og så sjef for utenriksministerens kabinett under Léon Gambetta og Jules Ferry.
Han ble deretter i 1885 ambassadør i Konstantinopel. Etter å ha vært deputert til deputertkammeret i perioden 1886-89, vendte han tilbake til diplomatiet. I mai 1894 ble han utenriksminister i Charles Dupuys regjering og innehadde samme post i Jules Mélines regjering 1896-98. Som utenriksminister hadde Hanotaux hånd om de viktige spørsmål vedrørende fransk-russisk alliansebygging, og i egenskap av koloniminister grensereguleringen mellom franske og britiske besittelser i Afrika. Fashoda-episoden i juli 1898 var det mest kjente resultat av denne politikken. Denne hendelsen synes å ha intensivert Hanotauxs mistro til England, som skulle bli så påtagelig i hans litterære verker (skrevet etter at han forlot utenriksdepartementet).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ac/Le_Grelot_-_28_mars_1897.jpg/250px-Le_Grelot_-_28_mars_1897.jpg)
Historiker
I 1898 trakk han seg helt tilbake fra politikken for å helt vie seg til historisk forfatterskap. I 1897 utkom de to første delene av hans Histoire de Richelieu, som førte til at han ble innvalgt i Det franske akademi. Hanotaux utgav og redigerte senere Histoire de la France contemporaine 1871-92 (4 bind, 1903-06), Jeanne d'Arc (1911), og Histoire illustrée de la guerre de 1914 (17 bind, 1915-26). Under hans ledelse utkom også samleverket Histoire de la nation française (1921-30).
Under første verdenskrig ble Gabriel Hanotaux sendt i flere halvoffisielle misjoner for fransk propaganda, blant annet til Vatikanet. År 1921 var han fransk delegat ved Folkeforbundet.
Tidlig i 1920-årene fremkom det et forslag i Folkeforbundet om å bruke esperanto som dets offisielle språk. Ti delegater gikk med på forslaget, med bare én motstemme, den franske delegaten, Gabriel Hanotaux. Hanotaux likte ikke hvordan det franske språk var i ferd med å tape sin stilling som diplomatiets språk og betraktet esperanto som en trussel.
Gabriel Hanotaux døde i Paris i 1944 og ble jordfestet på Cimetière de Passy.
Referanser
- ^ a b Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Gabriel-Hanotaux, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 20096, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
- ^ Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 24329[Hentet fra Wikidata]
- ^ AlKindi, Diamond Catalog ID for persons and organisations 8347[Hentet fra Wikidata]
Kilder
- Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 602-03.
Eksterne lenker
(en) Gabriel Hanotaux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons