Den heroiske tidsalder for antarktisutforskning
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Aan_de_Zuidpool_-_p1913-160.jpg/300px-Aan_de_Zuidpool_-_p1913-160.jpg)
Den heroiske tidsalder for antarktiskutforskning beskriver en epoke som strakte seg fra slutten av det 19. århundret til tidlig 1920-tallet.[1] Gjennom denne 25-årsperioden ble det antarktiske kontinentet fokuset for en internasjonal innsats som resulterte i vitenskapelig og geografisk utforskning, og seksten store ekspedisjoner ble satt igang fra åtte forskjellige land.[2] Felles for disse ekspedisjonene var begrensningen på tilgjengelige ressurser før fremskritt i transport- og kommunikasjonsteknologien revolusjonerte arbeidet under utforskningen.[3][4] Dette betydde at hver ekspedisjon ble en bragd av utholdenhet som testet sitt personell til fysiske og mentale grenser, og noen ganger utover. Det «heroiske» merket, tilkjent senere, anerkjente motgangen som måtte overvinnes av disse pionerene. Mange overlevde ikke denne erfaringen, og 17 medlemmer omkom i løpet av denne perioden.
I løpet av disse ekspedisjonene ble både den geografiske og magnetiske Sydpolen nådd.[5] Det å være først til Sydpolen var et primært mål i noen av ekspedisjonene, og var den eneste begrunnelsen for Roald Amundsens vågestykke. Men dette var ikke det eneste aspektet av polarforskning på denne tiden; andre ekspedisjoner jobbet med definerte mål i ulike områder av kontinentet. Som et resultat av all denne aktiviteten ble store deler av kontinentets kystlinje oppdaget og kartlagt, og betydelige deler av innholdet ble utforsket. Ekspedisjonene genererte også store mengder vitenskapelige data og prøver over et bredt spekter av vitenskapelige områder. Eksaminasjonen og analysene holdt verdens vitenskapelige miljøer opptatt i flere tiår.[6]
Opprinnelse
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/SirJMurrayatwork.jpg/85px-SirJMurrayatwork.jpg)
Den opprinnelige drivkraften for den heroiske tidsalderen for antarktiskutforskning kom fra et foredrag i Royal Geographical Society i London i 1893. Foredraget ble holdt av professor John Murray fra Challengerekspedisjonen, som hadde seilt til antarktiske farvann i 1872–76, og han foreslo at en ny antarktisk ekspedisjon burde organiseres for å «løse de utestående geografiske spørsmålene som fremdeles lå i sør».[7] I august 1895 vedtok den sjette internasjonale geografiske kongressen i London en generell resolusjon, og oppfordret vitenskapelige samfunn over hele verden til å promotere «saken» antarktiske ekspedisjoner «på den måten som synes dem mest effektive».[8] Slikt arbeid ville «bringe tillegg til nesten alle grener av vitenskapen».[8] Kongressen hadde blitt underrettet av nordmannen Carsten Borchgrevink som nylig hadde returnert fra en hvalfangstekspedisjon, og hvor han hadde vært en av de første til å sette føttene på det antarktiske fastlandet. Her skisserte Borchgrevink planer for en fullskala banebrytende antarktisk ekspedisjon, som skulle være basert i Cape Adare.[9]
Den heroiske tidsalderen ble imidlertid satt i gang av en ekspedisjon lansert av det belgiske Geographical Society i 1897, og Borchgrevink fulgte ett år senere med en privat sponset ekspedisjon.[10][11] Betegnelsen «heroisk tidsalder» kom senere; begrepet er ikke brukt i noen av de tidlige ekspedisjonenes redegjørelser eller memoarer, heller ikke i biografier om polare skikkelser som dukket opp i 1920- og 1930-årene. Det er ikke klart når begrepet ble oppfunnet eller tatt i bruk generelt; det ble brukt i mars 1956 av den britiske oppdagelsesreisende Duncan Carse, som skrev i The Times. Da han beskrev den første kryssingen av Sør-Georgia i 1916, skrev han om «tre menn fra den heroiske tidsalderen for antarktiskutforskning, med 50 fot med tau mellom seg, og en snekkers skarøks».[12]
Ekspedisjoner i den heroiske tidsalder for antarktiskutforskning, 1897–1922
Merknader
- Sammendragene i tabellen inkluderer ikke det vitenskapelige arbeidet som ble utført av disse ekspedisjonene, som hver brakte tilbake funn og prøver over et bredt spekter av fagområder.
- Tabellen inkluderer ikke et antall hvalfangstekspedisjoner som fant sted i denne perioden, eller subantarktiske ekspedisjoner som ikke passerte den antarktiske sirkelen, for eksempel Carl Chuns reise i 1898–99.[13] Den avbrutte Cope-ekspedisjonen i 1920–22, som kollapset på grunn av manglende finansiering, er også utelatt, selv om to menn ble satt i land fra en norsk hvalfanger og tilbrakte ett år på Den antarktiske halvøy.[14]
- † betegner at lederen omkom under ekspedisjonen.
Tidspunkt | Land | Ekspedisjonsnavn | Skip | Leder | Oppsummering | Referanser |
---|---|---|---|---|---|---|
1897–99 | ![]() Belgia | Belgica-ekspedisjonen | «Belgica» | ![]() Adrien de Gerlache | Dette var den første ekspedisjonen som overvintret innenfor den antarktiske sirkel, etter at skipet satte seg fast i Bellingshausenhavet. Ekspedisjonen samlet de første årlige syklusene av antarktiske observasjoner. De nådde også 71°30'S, og oppdaget Gerlachestredet. | [15][16][17] |
1898–1900 | ![]() Storbritannia | Southern Cross-ekspedisjonen | «Southern Cross» | ![]() Carsten Borchgrevink | Den første ekspedisjonen som overvintret på det antarktiske fastlandet (Cape Adare) og den første til å ta i bruk hunder og sleder. Ekspedisjonen utførte den første klatringen i Great Ice Barrier,[18] og satte en Farthest South-rekord ved 78°30'S. Den magnetiske Sydpolen ble også kalkulert. | [19][20][21] |
1901–04 | ![]() Storbritannia | Discovery-ekspedisjonen | «Discovery» «Morning» (frigjøringskip) «Terra Nova» (frigjøringskip) | ![]() Robert Falcon Scott | Gjennomførte den første oppstigningen av de vestlige fjellene i Victoria Land, og oppdaget polarplatået. Dens sørlige reise sette en ny Farthest South-rekord ved 82°17'S.[22] Mange andre geografiske egenskaper ble kartlagt og navngitt. Dette var den første av mange ekspedisjoner med base i McMurdo-sundet. | [23][24][25] |
1901–03 | ![]() Tyskland | Gauss-ekspedisjonen | «Gauss» | ![]() Erich von Drygalski | Den første ekspedisjonen til å undersøke det østlige Antarktis. De oppdaget kysten av Keiser Wilhelm II Land, og Gaussberg. Ekspedisjonens skip ble fanget i isen og hindret mer omfattende undersøkelser. | [26][27][28] |
1901–03 | ![]() Sverige | Den svenske antarktisekspedisjonen | «Antarctic» | ![]() Otto Nordenskjöld | Denne ekspedisjonen arbeidet i de østlige kystområdene av Graham Land. De ble liggende værfast på Snow Hill-øya og Pauletøya i Weddellhavet etter senkingen av ekspedisjonens skip. De ble reddet av det argentinske marinefartøyet «Uruguay». | [29][30][31] |
1902–04 | ![]() Storbritannia | Scotia-ekspedisjonen | «Scotia» | ![]() William Speirs Bruce | Den permanente værstasjonen Orcadas i Sør-Orknøyene ble etablert. Wedellhavet ble passert til 74°01'S, og kysten av Coats Land ble oppdaget ved å definere sjøens østlige grenser. | [32][33] |
1903–05 | ![]() Frankrike | Charcots første ekspedisjon | «Français» | ![]() Jean-Baptiste Charcot | Opprinnelig ment som en frigjøringsekspedisjon for den strandede gruppen til Nordenskjöld. Det viktigste arbeidet ved denne ekspedisjonen var kartlegging og grafisk fremstilling av øyer og den vestlige kysten av Graham Land, på Den antarktiske halvøy. En del av kysten ble utforsket og oppkalt Loubetkysten etter Frankrikes president. | [34][35][36] |
1907–09 | ![]() Storbritannia | Nimrod-ekspedisjonen | «Nimrod» | ![]() Ernest Shackleton | Den første ekspedisjonen ledet av Shackleton. Basert i McMurdo-sundet ble dette en pioner for Beardmorebreruten til Sydpolen. Den sørlige reisen nådde 88°23'S, en ny «Farthest South»-rekord 97 nautiske mil fra Sydpolen. Den nordlige gruppen nådde lokaliseringen til den magnetiske Sydpolen. | [37][38][39] |
1908–10 | ![]() Frankrike | Charcots andre ekspedisjon | «Pourquoi-Pas?» | ![]() Jean-Baptiste Charcot | Denne ekspedisjonen fortsatte arbeidet til den tidligere franske ekspedisjonen med en generell utforskning av Bellinghausenhavet og oppdagelsen av øyer og andre forekomster, inkludert Marguerite Bay, Charcotøya, Renaudøya, Mikkelsenbukta og Rothschildøya. | [34][36][40] |
1910–12 | ![]() Japan | Den japanske antarktisekspedisjonen | «Kainan Maru» | ![]() Nobu Shirase | Den første ikke-europeiske ekspedisjonen gjennomførte en utforskning av kysten ved King Edward VII Land, og undersøkte den østlige delen av Rossbarrieren. Gruppen nådde 80°5'S. | [41][42] |
1910–12 | ![]() Norge | Fram-ekspedisjonen | «Fram» | ![]() Roald Amundsen | Først til Sydpolen: Amundsen satte opp leir på Rossbarrieren, ved Hvalbukta. Han oppdaget en ny rute til polarplatået, via Axel Heibergbreen. En gruppe på fem, ledet av Amundsen, nådde Sydpolen via denne ruten 14. desember 1911. | [43][44][45] |
1910–13 | ![]() Storbritannia | Terra Nova-ekspedisjonen | «Terra Nova» | ![]() Robert Falcon Scott† | Scotts siste ekspedisjon hadde, som den første ekspedisjonen, base i McMurdo-sundet. Scott og fire ledsagere nådde Sydpolen via Beardmoreruten 17. januar 1912, 33 dager etter Amundsen. Alle fem døde på hjemveien på grunn av en kombinasjon av sult og kulde. | [46][47][48] |
1911–13 | ![]() Tyskland | Den andre tyske antarktisekspedisjonen | «Deutschland» | ![]() Wilhelm Filchner | Målet var den første kryssingen av Antarktis. Ekspedisjonen gjorde den sørligste passeringen av Weddellhavet til dags dato, og nådde 77°45'S. De oppdaget Luitpoldkysten, Filchner-Ronne isbrem og Vahselbukta. De klarte å etablere en landbase for å forberede den transkontinentale marsjen, og etter en lang drift i pakkisen ved Weddellhavet returnerte de til Sør-Georgia. | [31][49][50] |
1911–14 | ![]() Australia | Den australasiatiske antarktisekspedisjonen | «Aurora» | ![]() Douglas Mawson | Ekspedisjonen konsentrerte seg om strekningen av den antarktiske kysten mellom Cape Adare og Gaussfjellet, og gjennomførte kartlegging og undersøkelser på kyst- og innlandsterritorier. Funn inkluderte Samveldebukta, Ninnisbreen, Mertzbreen og Queen Mary Land. | [51][52][53] |
1914–17 | ![]() Storbritannia | Endurance-ekspedisjonen | «Endurance» | ![]() Ernest Shackleton | Enda et transkontinentalt kryssingsforsøk. De mislyktes i å sette i land kystgruppen ved Weddellhavet etter at «Endurance» ble fanget og knust i isen. Ekspedisjonen reddet seg selv etter en rekke operasjoner, herunder en forlenget drift på et isflak, Shackletons reise i åpen båt, og den første kryssingen av Sør-Georgia. | [54][55] |
1914–17 | ![]() Storbritannia | Rosshavsgruppen Til støtte for Endurance-ekspedisjonen | «Aurora» | ![]() Aeneas Mackintosh † | Målet var å legge opp depoter over Rossbarrieren for å forsyne gruppen som krysset fra Weddelhavet. Alle nødvendige depoter ble lagt ut, men i prosessen omkom tre menn, deriblant lederen Mackintosh. | [56] |
1921–22 | ![]() Storbritannia | Shackleton–Rowett-ekspedisjonen | «Quest» | ![]() Ernest Shackleton † | Vagt definerte mål inkluderte kartlegging av kysten, en mulig kontinental jordomseiling, etterforskning av sub-antarktiske øyer, og oseanografisk arbeid. Etter Shackletons død 5. januar 1922 fullførte «Quest» et forkortet program før de reiste hjemover. | [57][58] |
Dødsfall på ekspedisjoner i den heroiske tidsalderen
Minst tjue menn døde på antarktiske ekspedisjoner i den heroiske tidsalderen. Av disse døde fire av sykdommer som ikke var relatert til deres antarktiske ekspedisjoner, og to døde etter ulykker i New Zealand. De resterende omkom i tjeneste på eller nær det antarktiske kontinentet.
Ytterligere fire menn døde kort tid etter at de kom tilbake fra Antarktis (dette inkluderer ikke de som døde i aktiv tjeneste under første verdenskrig):
- Herluf Kløvstad, ekspedisjonslege på Southern Cross-ekspedisjonen 1898–1900, døde av tyfoidfeber 28. desember 1900.[77]
- Jorgen Petersen, styrmann på «Southern Cross», døde i 1900 på vei tilbake i skipet fra Australia.[78]
- Bertram Armytage, et medlem av Nimrod-ekspedisjonen, 1907–09, døde av selfpåført skuddskader, 12. mars 1910.[79]
- Hjalmar Johansen, et medlem av Amundsens ekspedisjon, 1910–12, døde av selvpåførte skuddskader, 9. januar 1913.[80]
Slutten på den heroiske tidsalder
Der finnes ulike synspunkter på når den heroiske tidsalder for antarktiskutforskning endte. Shackletons Endurance-ekspedisjon er noen ganger referert til som den siste ekspedisjonen i den heroiske tidsalderen.[81][82] Andre krønikerskrivere forlenger tidsalderen til datoen Shackleton døde, 5. januar 1922, og behandler Shackleton-Rowett-ekspedisjonen eller «Quest»-ekspedisjonen, som Shackleton døde under, som det siste kapittelet i tidsalderen.[1] Ifølge Margerey og James Fissher, Shackletons biografer: «Hvis det var mulig å trekke en klar skillelinje mellom det som har blitt kalt den heroiske tidsalder for antarktiskutforskning og den mekaniske alder, kunne Shackleton-Rowett-ekspedisjonen tjene like godt som et punkt som noen ved å trekke en slik linje.»[3] En journalist som inspiserte skipet før det seilte rapporterte «Gadgets! Gadgets! Gadgets overalt!».[3] Dette inkluderte radioteknologi, en elektrisk oppvarmet utkikkstønne og en «odograf» som kunne spore og ta opp skipets rute og fart.[3]
Den heroiske tidsalder for antarktiskutforskning var 'heroisk' fordi den var anakronistisk før den begynte, dets mål var så abstrakt som en pol, dets sentrale figurer var preget av romantikkens patos, mandige og fulle av menneskelige feil og mangler, dets drama var moralsk (for det betydde ikke bare hva som ble gjort, men hvordan det ble utført), og dets ideal var nasjonal ære. Det var et tidlig testområde for de nye nasjonene som Norge og Australia, og det var stedet for Europas største utpust før det slet seg ut i den store krigen. — Tom Griffiths, Slicing the Silence: Voyaging to Antarctica
![]()
Se også
Noter og referanser
- ^ a b «Antarctic History - The Heroic Age of Antarctic Exploration». Cool Antarctica. Arkivert fra originalen 10. mai 2012. Besøkt 7. januar 2010.
- ^ Barczewski, s. 19. (Barczewski nevner et tall på 14 ekspedisjoner)
- ^ a b c d Fisher, s. 449
- ^ Huntford, s. 691 – «før maskiner tok over»
- ^ Pearys krav om å ha nådd Nordpolen i 1909 ble allment akseptert på den tiden – se Amundsen, s. 42 og Barczewski, s. 61–62. Det ble senere gjenstand for tvister – se Berton, s. 614–625.
- ^ Eksempel: De vitenskapelige resultatene fra Scotia-ekspedisjonen, 1902–04, ble fremdeles publisert i 1920 (Speak, s. 100). 25 utgaver med resultater fra Terra Nova-ekspedisjonen, 1910–13, hadde blitt publisert innen 1925. («British Antarctic Expedition 1910–13» (engelsk). Oxford Dictionary of National Biography. Besøkt 7. januar 2010. )
- ^ Crane, s. 75
- ^ a b Borchgrevink, Carsten (1901). «First on the Antarctic Continent» (engelsk). George Newnes Ltd. Besøkt 7. januar 2010. s. 9–10
- ^ Borchgrevink, Carsten (1901). «First on the Antarctic Continent» (engelsk). George Newnes Ltd. Besøkt 7. januar 2010. s. 4–5
- ^ Jones, s. 59
- ^ Noen historier anser Discovery-ekspedisjonen, som seilte ut i 1901, som den første reelle ekspedisjonen i den heroiske tidsalderen. Se «Mountaineering and Polar Collection – Antarctica» (engelsk). National Library of Scotland. Arkivert fra originalen 23. juni 2009. Besøkt 7. januar 2010.
- ^ Carse, sitert av M. og J. Fisher, s. 389
- ^ «Carl Chun Collection» (engelsk). Archive Hub. Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- ^ «John Lachlan Cope's Expedition to Graham Land 1920–22» (engelsk). Scott Polar Research Institute. Besøkt 8. januar 2010.
- ^ «Antarctic Explorers - Adrien de Gerlache» (engelsk). South-pole.com. Besøkt 8. januar 2010.
- ^ «Adrien de Gerlache, Belgica: Belgian Antarctic Expedition 1897–99». Cool Antarctica. Arkivert fra originalen 9. oktober 2010. Besøkt 19. november 2008. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. oktober 2010. Besøkt 9. januar 2010.
- ^ Huntford (Last Place on Earth) s. 64–75
- ^ Great Ice Barrier ble senere formelt kjent som Rossbarrieren. Det gamle navnet har blitt brukt i denne tabellen, i tråd nomenklaturen for den heroiske tidsalderen.
- ^ «The Forgotten Expedition» (engelsk). Antarctic Heritage Trust. Arkivert fra originalen 20. november 2009. Besøkt 8. januar 2010.
- ^ «Borchgrevink, Carsten Egeberg (1864–1934)» (engelsk). Australian Dictionary of Biography Online Edition. Besøkt 8. januar 2010.
- ^ Preston, s. 14
- ^ Moderne kalkulasjoner av posisjonen, basert på fotografier, antydet at nådd breddegrad var 82°11'. Crane, s. 214–15 og Fiennes, s. 98.
- ^ Preston, s. 57–79
- ^ Crane, s. 253 (map); s. 294–95 (kart)
- ^ Fiennes, s. 89
- ^ «Erich von Drygalski 1865–1949». South-pole.com. Besøkt 23. september 2008.
- ^ «German National Antarctic Expedition 1901-03». Cool Antarctica. Arkivert fra originalen 22. mai 2012. Besøkt 23. september 2008. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. mai 2012. Besøkt 9. januar 2010.
- ^ Crane, s. 307
- ^ Goodlad, James A. «Scotland and the Antarctic, Section II: Antarctic Exploration». Royal Scottish Geographical Society. Besøkt 23. september 2008.
- ^ «Otto Nordenskjöld 1869–1928». South-pole.com. Besøkt 23. september 2008.
- ^ a b Barczewski, s. 90
- ^ «Scotland and the Antarctic, Section 5: The Voyage of the Scotia». Glasgow Digital Library. Besøkt 23. september 2008.
- ^ Speak, s. 82–95
- ^ a b Mills, William James. «Exploring Polar Frontiers». ABC-CLIO. Besøkt 23. september 2008. s. 135–139
- ^ «Jean-Baptiste Charcot». South-pole.com. Besøkt 24. september 2008. (Francais voyage)
- ^ a b «Jean-Baptiste Charcot, 1867–1936: Biographical Notes». Cool Antarctica. Besøkt 24. september 2008.
- ^ «Scotland and the Antarctic, Section 3: Scott, Shackleton and Amundsen». Glasgow Digital Library. Besøkt 24. september 2008.
- ^ Riffenburgh, s. 309–12 (summary of achievements)
- ^ Huntford (Shackleton biography) p. 242 (map)
- ^ «Jean-Baptiste Charcot». South-pole.com. Besøkt 24. september 2008. (Pourquoispas? voyage)
- ^ Amundsen, Roald (1976). The South Pole, Vol II. London: C Hurst & Co. ISBN 0-903983-47-8.
- ^ «Nobu Shirase, 1861–1946». South-pole.com. Besøkt 24. september 2008.
- ^ Amundsen, Vol I pp. 184–95; Vol II, s. 120–134
- ^ Huntford (Last Place on Earth), s.446–74
- ^ «Roald Amundsen». Norwegian Embassy (UK). Arkivert fra originalen 2. mars 2005. Besøkt 25. september 2008.
- ^ Scott's Last Expedition Vol I pp. 543–46, s. 580–95
- ^ Preston, s. 184–205
- ^ «Explorer and leader: Captain Scott». National Maritime Museum. Arkivert fra originalen 2. desember 2008. Besøkt 27. september 2008. «Arkivert kopi». Archived from the original on 2. desember 2008. Besøkt 9. januar 2010. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
- ^ Huntford (Shackleton biography), s. 366–68
- ^ a b «Wilhem Filchner, 1877–1957». South-pole.com. Besøkt 28. september 2008.
- ^ Mills, s. 129 et seq.
- ^ «Mawson, Sir Douglas 1882–1958». Australian Dictionary of Biography. Besøkt 28. september 2008.
- ^ «Douglas Mawson». Cool Antarctica. Arkivert fra originalen 22. mai 2012. Besøkt 28. september 2008. «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mai 2012. Besøkt 9. januar 2010.
- ^ Shackleton, s. 63–85
- ^ Alexander, s. 143–53
- ^ Tyler-Lewis, s. 193–197
- ^ Huntford (Shackleton), s. 684
- ^ Fisher, s. 483
- ^ Wiencke Island SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Storbritannia). Katalognr. 16018
- ^ Danco Coast SCAR Composite Gazetteer of Antarctica (Storbritannia). Katalognr. 3304
- ^ «The Southern Cross Expedition». University of Canterbury, New Zealand. Arkivert fra originalen Bruk av
|arkiv_url=
krever at|arkivdato=
også er angitt (hjelp). Besøkt 10. august 2008. «Arkivert kopi». Archived from the original on 6. april 2017. Besøkt 9. januar 2010. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link) ("First Burial on the Continent" section) - ^ Crane, s. 137–38
- ^ Crane, s. 165–66
- ^ Jeff Rubin (2005). Antarctica (engelsk). Lonely Planet. s. 265. ISBN 1740590945.
- ^ Speak, s. 88–89
- ^ Scott, s. 572–73
- ^ Scott, s. 592
- ^ Preston, s. 203–05
- ^ Huxley, s. 345–46
- ^ Huxley, s. 389
- ^ Riffenburgh, Beau (2006). «Encyclopedia of the Antarctic». Routledge. Besøkt 12. desember 2008. s. 454
- ^ Headland, Robert K. (1989). «Studies in Polar Research: Chronological List of Antarctic Explorations and Related Historical Events». Cambridge: Cambridge University Press. Besøkt 9. november 2008. s. 252
- ^ «Two of Antarctic Expedition Killed». New York Times. 26. februar 1913. Besøkt 4. desember 2008.
- ^ Tyler-Lewis, s. 191
- ^ Tyler-wis, s. 196–97; s. 240
- ^ Alexander, s. 192–93
- ^ Vogt, David (2008). Vår glemte polarhelt - Carsten Borchgrevink og Southern Cross-ekspedisjonen 1898–1900. Oslo: Aschehoug. s. 213. ISBN 978-82-03-29138-8.
- ^ «Norway's Forgotten Explorer». Antarctic Heritage Trust. Besøkt 10. august 2008. [død lenke]
- ^ Riffenburgh, s. 304
- ^ Huntford (Last Place on Earth), s. 529
- ^ Alexander, s. 4–5
- ^ «Scotland and the Antarctic, Part 3» (engelsk). Glasgow Digital Library. Besøkt 7. januar 2010.
Kilder
Bøker
- Caroline Alexander (1998). The Endurance: Shackleton's Legendary Antarctic Expedition (engelsk). London: Bloomsbury Publishing. ISBN 0-7475-4123-X.
- Roald Amundsen (1976). The South Pole, Vol II. London: C Hurst & Co. ISBN 0-903983-47-8.
- Stephanie Barczewski (2007). Antarctic Destinies. London: Hambledon Continuum. ISBN 978-1-84725-192-3.
- Pierre Berton (1988). Tha Arctic Grail. New York: Viking Penguin. ISBN 0-670-82491-7.
- Carsten Borchgrevink (1901). «First on the Antarctic Continent». George Newnes Ltd.
- David Crane (2005). Scott of the Antarctic: A Life of Courage, and Tragedy in the Extreme South. London: Harper Collins. ISBN 978-0-00-715068-7.
- Ranulph Fiennes (2003). Captain Scott. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-82697-5.
- Tom Griffiths (2007). Slicing the Silence:Voyaging to Antarctica. United States: Harvard University Press. ISBN 0-6740-2644-0 Sjekk
|isbn=
-verdien: checksum (hjelp). - Robert K. Headland (1989). «Studies in Polar Research: Chronological List of Antarctic Explorations and Related Historical Events».
- Roland Huntford (1985). The Last Place on Earth. London: Pan Books. ISBN 0-330-82697-5 Sjekk
|isbn=
-verdien: checksum (hjelp). - Roland Huntford (1985). Shackleton. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-25007-0.
- Leonard (ed.) Huxley (1913). Scott's Last Expedition, Vol. II. London: Smith, Elder & Co.
- «The Antarctic Question - Voyages To The South Pole Since 1898». Annual Report of The Board Of Regents Of The Smithsonian Institution: 451–481.
- Max Jones (2003). The Last Great Quest. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-280483-9.
- Leif Mills (1999). Frank Wild. Whitby, Yorks: Caedmon of Whitby. ISBN 0-905355-48-2.
- Diana Preston (1997). A First Rate Tragedy. London: Constable & Co. ISBN 0-09-479530-4.
- Beau Riffenburgh (2006). «Encyclopedia of the Antarctic». Routledge. Besøkt 7. januar 2010.
- Beau Riffenburgh (2005). Nimrod. London: Bloomsbury Publishing. ISBN 0-7475-7253-4.
- Robert Falcon Scott (1913). Scott's Last Expedition, Vol I. London: Smith, Elder & Co.
- Ernest Shackleton (1984). South. London: Century Publishing. ISBN 0-7126-0111-2.
- Peter Speak (2003). William Speirs Bruce. Edinburgh: NMS Publishing. ISBN 1 901663 71 X.
- Kelly Tyler-Lewis (2007). The Lost Men. London: Bloomsbury Publishing. ISBN 978-0-7475-7972-4.
Webkilder
- «Antarctic Explorers - Adrien de Gerlache» (engelsk). South-pole.com. 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «Adrien de Gerlache, Belgica: Belgian Antarctic Expedition 1897–99» (engelsk). Cool Antarctica. 2. desember 2008. Arkivert fra originalen 9. oktober 2010. Besøkt 8. januar 2010.
- «Antarctic History - The Heroic Age of Antarctic Exploration» (engelsk). Cool Antarctica. 2. desember 2008. Arkivert fra originalen 10. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- «Borchgrevink, Carsten Egeberg (1864–1934)» (engelsk). Australian Dictionary of Biography Online Edition. 2006. Besøkt 8. januar 2010.
- «Carsten Borchgrevink (1864-1934)» (engelsk). South-pole.com. Besøkt 8. januar 2010.
- «British Antarctic Expedition 1910–13» (engelsk). Oxford Dictionary of National Biography. mai 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «Carl Chun Collection» (engelsk). Archive Hub. Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- «Erich von Drygalski 1865–1949». South-pole.com (engelsk). 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «Explorer and leader: Captain Scott» (engelsk). National Maritime Museum. Arkivert fra originalen 2. desember 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «Wilhem Filchner, 1877–1957» (engelsk). South-pole.com. 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «The Forgotten Expedition» (engelsk). Antarctic Heritage Trust. 29. november 2008. Arkivert fra originalen 20. november 2009. Besøkt 8. januar 2010.
- «German National Antarctic Expedition 1901-03» (engelsk). Cool Antarctica. 2. desember 2008. Arkivert fra originalen 22. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- Goodlad, James A. (2003). «Scotland and the Antarctic, Section 2: Antarctic Exploration» (engelsk). Royal Scottish Geographical Society. Besøkt 8. januar 2010.
- Harrowfield, David. «The Southern Cross Expedition» (engelsk). University of Canterbury, New Zealand. Arkivert fra originalen 6. april 2017. Besøkt 8. januar 2010.
- «John Lachlan Cope's Expedition to Graham Land 1920–22» (engelsk). Scott Polar Research Institute. Besøkt 8. januar 2010.
- «Mawson, Sir Douglas 1882–1958» (engelsk). Australian Dictionary of Biography. 2006. Besøkt 8. januar 2010.
- «Douglas Mawson» (engelsk). Cool Antarctica. 2. desember 2008. Arkivert fra originalen 22. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- «Mountaineering and Polar Collection – Antarctica» (engelsk). National Library of Scotland. 2007. Arkivert fra originalen 23. juni 2009. Besøkt 8. januar 2010.
- «Norway's Forgotten Explorer» (engelsk). Antarctic Heritage Trust. 29. november 2008. Arkivert fra originalen 20. november 2009. Besøkt 8. januar 2010.
- «Nobu Shirase, 1861–1946» (engelsk). South-pole.com. 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- «Otto Nordenskjöld 1869–1928» (engelsk). South-pole.com. 2008. Besøkt 8. januar 2010.
- Ryne, Linn. «Roald Amundsen» (engelsk). Norwegian Embassy (UK). Arkivert fra originalen 2. mars 2005. Besøkt 8. januar 2010.
- «The Voyage of the Challenger» (engelsk). Stony Brook University, N.Y. Arkivert fra originalen 10. mai 2012. Besøkt 8. januar 2010.
- v
- d
- r
Portal: Antarktis