Vilde Frang
Vilde Frang | |
![]() | |
Született | 1986. augusztus 19. (38 éves)[1][2] Oslo[3] |
Állampolgársága | norvég |
Foglalkozása | hegedűművész |
Iskolái | Barratt Due Institute of Music |
Kitüntetései |
|
Zenei pályafutása | |
Az adatok megjelenítéséhez kattints a cím mellett található „[kinyit]” hivatkozásra. | |
Műfajok | komolyzene |
Hangszer | hegedű |
| |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Vilde Frang témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Vilde Frang Bjærke (Oslo, 1986. augusztus 19. –) norvég hegedűművész.
Élete, munkássága
Vilde Frang zenész családba született Oslóban, apja és nővére egyaránt nagybőgős volt.[6] Négyéves korában kezdett hegedülni, a Suzuki-módszer szerint.[7] 1993 és 2002 között az oslói Barratt Due Zenei Intézetben Stephan Barratt-Due, Alf Richard Kraggerud és Henning Kraggerud volt a tanára.[8] Szólistaként tízéves korában debütált a Norvég Rádió Zenekarával.[9] 1998-ban bemutatták Anne-Sophie Mutternek, aki a mentora lett, és később megkapta az Anne-Sophie Mutter Alapítvány ösztöndíját.[10] 1999-ben a Mariss Jansons irányította Oslói Filharmonikus Zenekarral játszott szólistaként. „Csodálatos fiatal zenész, és az előadás is emlékezetes volt” – mondta Jansons.[6] 2003 és 2009 között Németországban folytatta tanulmányait, a hamburgi Hochschule für Musik und Theatre-ben Kolja Blacher, a Kronberg Akadémián Ana Chumachenco volt a tanára.[9][11] 2007-ben elnyerte a Borletti-Buitoni Trust ösztöndíjat. Londonban Ucsida Micukotól is órákat vett.[8]
2007-ben fellépett a Londoni Filharmonikus Zenekarral Eastbourne-ben, a következő évadban pedig Londonban, a Royal Festival Hallban, Vladimir Jurowski vezényletével.[12] 2008-ban Anne-Sophie Mutterrel turnézott Amerikában, melynek során a New York-i Carnegie Hallban és a Kennedy Centerben, Washingtonban is játszottak.[7] Ebben az évben leszerződött az EMI Classicshoz (ma Warner Classics).[11] Debütáló albuma, amin Sibelius és Prokofjev hegedűversenyeket játszott, 2009-ben jelent meg, és a kritikusoktól és a közönségtől egyaránt elismerést kapott, és az EMI Classics 2010-es év fiatal művészének választották.[8] Felvételei számos díjat kaptak, köztük az Edison Klassiek-díjat, a Deutsche Schallplattenpreist, a Diapason d’Ort és a Gramophone-díjat.[11]
Vilde Frang mélységes zeneisége, rendkívüli és egyedi művészisége révén elismerten a vezető fiatal művészek egyike lett.[13] 2012-ben elnyerte a Credit Suisse Fiatal művészek díját.[14] Az ebben az évben rendezett luzerni fesztiválon a Bajor Rádió Szimfonikus Zenekarával játszotta Bartók Béla 1. hegedűversenyét.[6] Frang imádja ezt a darabot és Bartókot. „Bartók ezt a koncertet annak a lánynak dedikálta, akibe annyira beleszeretett, Geyer Stefinek, és szerintem valóban „őt és őt” ábrázolja. … Számomra ő a 20. század legtisztább zeneszerzője. Olyan közel van Bachhoz: nem kell semmit hozzáfűznie, mert nem szükséges” – nyilatkozta.[7]
Az ezt követő időszakban a világ vezető zenekaraival és karmestereivel lépett fel. 2016-ban az Európa Koncert keretében a Berlini Filharmonikus Zenekarral, Simon Rattle vezénylésével, a 2017–2018-as szezonban a Baden Badeni Húsvéti Fesztiválon játszott, a Berlini Filharmonikus Zenekart Fischer Iván vezényelte. Fellépett még – többek között – a San Franciscó-i és a Pittsburghi Szimfonikus Zenekarral, a Los Angelesi és a Bambergi Szimfonikusokkal, a Müncheni Filharmonikusokkal, a Lipcsei Gewandhaus Zenekarral, az Orchester de Paris-val és a Frankfurti Rádió Szimfonikus Zenekarával, a berlini Deutsche Symphonie Orchesterrel, a Philharmonique de Luxembourggal és a Budapesti Fesztiválzenekarral.[14] Rendszeresen szerepel különböző fesztiválokon, például Salzburgban, Verbierben, Luzernben, a BBC Promson, a Rheingauban, a Mecklenburg-Vorpommernben, a Lockenhausban, a Prágai Tavaszi Zenei Fesztiválon és a bukaresti George Enescu Fesztiválon.[11] Aktív kamarazenész is, partnerei között szerepel például Martha Argerich, Ucsida Micuko, Gidon Kremer és Kelemen Barnabás.[15] A 2020–2021-es évad tervei között szerepelt a Chicago Szimfonikus Zenekarral és az Izraeli Filharmonikus Zenekarral való fellépés, egy turné Svájcban a Les Sièclesszel François-Xavier Roth vezetésével, a firenzei Orchestra del Maggio Musicaléval Zubin Mehta vezetésével, fellépés a Budapesti Fesztiválzenekarral és Fischer Ivánnal, a Müncheni Filharmóniával Fabio Luisi vezetésével, a Drezdai Staatskapellével Herbert Blomstedt vezetésével és az Európa Kamarazenekarral Simon Rattle vezetésével.[13]
Egy 1866-os Jean-Baptiste Vuillaume hegedűn játszik, amelyet az Anne-Sophie Mutter Freundeskreis Stiftung kölcsönöz számára.[7]
Díjai, elismerései
Válogatás:[16][17][18][19][20][21][22]
- Leonie Sonnings Zenei Alapítvány (2003)
- A Ritter Alapítvány díja (2007)
- A Borletti-Buitoni Trust Alapítvány támogatása (2007)
- Prins Eugen Kulturális Díj (2007)
- Norvég Szólista Díj (2008)
- A Statoil tehetséggondozás díja (1 millió norvég korona) (2010)
- ECHO Klassik, a legjobb fiatal hegedűművésznek (2011)
- WEMAG Szólista Díj (2011)
- Crédit Suisse fiatal művész díj (2012)
- ECHO Klassik, az év koncertfelvétele (2013)
- ECHO Klassik, az év koncertfelvétele (2015)
- ECHO Klassik, az év koncertfelvétele (2016)
- Gramophone klasszikus zenei díj (2016)
Felvételei
Válogatás az AllMusic[15] és a Discogs[23] listája alapján.
Megjelenés | Tartalom | Közreműködők | Kiadó |
---|---|---|---|
2009 | Sibelius: Violin Concerto; Humoresques; Prokofjev: Violin Concerto No. 1 | WDR Sinfonieorchester Köln, Thomas Søndergård | EMI Music/Warner Classics |
2010 | Chopin: Cello Sonata, Pioano Trio, Grand Duo | Andreas Brantelid, Marianna Shirinyan | EMI Classics |
2011 | Bartók, Grieg, Strauss: Violin Sonatas | Mihail Lific | EMI Classics/Warner Classics |
2012 | Nielsen, Csajkovszkij: Violin Concertos | Danish Radio Symphony Orchestra, Eivind Gullberg Jensen | EMI Classics/Warner Classics |
2015 | Mozart: Violin Concertos 1 & 5; Sinfonia Concertante | Makszim Riszanov, Arcangelo, Jonathan Cohen | Warner Classics |
2016 | Britten, Korngold: Violin Concertos | Frankfurt Radio Symphony, James Gaffigan | Warner Classics |
2016 | Europakonzert 16 (Video) | Berliner Philharmoniker, Simon Rattle | EuroArts |
2017 | Homage (több szerző darabjai) | José Gallardo | Warner Classics |
2018 | Bartók: Violin Concerto No. 1; Enescu: Octet | Orchestre Philharmonique de Radio France, Mikko Franck; Erik Schumann, Gabriel de Magadure, Rosanne Philippens … | Warner Classics |
2019 | Veress: String Trio; Bartók: Piano Quintet | Kelemen Barnabás, Kokas Katalin, Lawrence Power, Nicolas Altstaedt, Alexander Lonquich | Alpha |
2019 | Paganini, Schubert: Works for Violin & Piano | Mihail Lific | Warner Classics |
Jegyzetek
- ↑ FemBio database (német és angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ Brockhaus (német nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2014. december 13.)
- ↑ https://www.nrk.no/kultur/se-alle-spellemann-vinnerne-her-1.13930966, 2018. március 1.
- ↑ Vinnere av Spellemannprisen 2022 (norvég nyelven). (Hozzáférés: 2023. április 16.)
- ↑ a b c Wroe
- ↑ a b c d Niles
- ↑ a b c BBT
- ↑ a b Mackenzie
- ↑ Mutter
- ↑ a b c d Konberg
- ↑ Amati
- ↑ a b KSG
- ↑ a b Askonas
- ↑ a b AllMusic
- ↑ MGD
- ↑ Statoil
- ↑ Echo 11
- ↑ Echo 15
- ↑ Asconas2
- ↑ Asconas3
- ↑ Gramophone
- ↑ Discogs
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Vilde Frang című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Források
- ↑ Niles: Laurie Niles: Violinist.com interview with Vilde Frang: Carl Nielsen Violin Concerto. Violinist.com (angolul) (2012. augusztus 1.) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ BBT: BBT Artists Rewarding Musical Excellence: Vilde Frang – Biography. Borletti-Buitoni Trust. (angolul) Borletti-Buitoni Trust (2011) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Mackenzie: Compton Mackenzie – Christopher Stone: (cím nélkül) . The Gramophone, 86. sz. (2008) 35. o.
- ↑ Mutter: Anne-Sophie Mutter – The Scholarship Holders. ASM (angolul) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Wroe: Nicholas Wroe: Vilde Frang – from prodigy to virtuoso. theguardian.com. (angolul) The Guardian (2012)
- ↑ Konberg: Vilde Frang: Violin. kronbergacademy.de. (angolul) Kronberg Academy (2018) (Hozzáférés: 2021. április 13.) arch
- ↑ Amati: Vilde Frang. amati-tokyo.com. (angolul) Amati (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ KSG: Vilde Frang: Biografie. ks-gasteig.de. (németül) KünstlerSekretariat am Gasteig (2020) (Hozzáférés: 2021. április 14.)
- ↑ Asconas: Marco Borggreve: Vilde Frang: Violin. askonasholt.com. (angolul) Asconos Holt (2019) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ MGD: Stipendiaten der Mozart Gesellschaft Dortmund: Vilde Frang Violin. mozart-gesellschaft-dortmund.de. (németül) Mozart Gesellschaft Dortmund (Hozzáférés: 2021. április 13.) arch
- ↑ Statoil: Vilde Frang Bjærke receives Statoil’s classical music award. equinor.com. (angolul) Equinor (2010. november 16.) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Echo 11: Echo Klassik 2011. echoklassik.de. (németül) Echo (2011) (Hozzáférés: 2021. április 14.) arch
- ↑ Echo 15: Echo Klassik 2015. echoklassik.de. (németül) Echo (2015) (Hozzáférés: 2021. április 14.) arch
- ↑ Asconas2: Vilde Frang awarded Credit Suisse Young Artists Award. askonasholt.com. (angolul) Asconos Holt (2011. december 1.) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Asconas3: ECHO Klassik Awards 2016. askonasholt.com. (angolul) Asconos Holt (2016. július 21.) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Gramophone: Gramophone Classical Music Awards 2016. gramophone.co.uk (angolul) (2016) (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ AllMusic: Vilde Frang: Discography. allmusic.com. (angolul) AllMusic (Hozzáférés: 2021. április 13.)
- ↑ Discogs: Vilde Frang: Albums, Videos. discogs.com. (angolul) Discogs (Hozzáférés: 2021. április 13.)
Komolyzenei portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap