MaK 400 BB
MaK 400 BB | |
![]() | |
Az RhB Gm 4/4 241 Küblisben (2003) | |
RhB Gm 4/4 | |
Általános adatok | |
Gyártó | Maschinenbau Kiel |
Gyártásban | 1959. |
Darabszám | 1 db |
Utódja | DB V 51 sorozat DB V 52 sorozat |
Műszaki adatok | |
Tengelyelrendezés | B′B′ |
Nyomtávolság | Eredetileg 860 mm Átépítés után 1000 mm |
Hajtókerék-átmérő | 850 mm |
Teljesítmény | |
Névleges | Eredetileg 2×147 kW (200 PS) Átépítés után 2×136 kW (185 PS) |
Engedélyezett legnagyobb sebesség | Eredetileg 30 km/h Átépítés után 50 km/h |
Ütközők közötti hossz | 9680 mm |
Magasság | 3400 mm |
Szélesség | 2445 mm |
Teljes tengelytávolság | 5860 mm |
Szolgálati tömeg | 36 t |
Vonatbefolyásoló rendszer | SiSte |
Legkisebb pályaívsugár | 50 m |
Motorkocsi/Motormozdony-vontatás | |
Motor | |
Típusa | Eredetileg 2×MWM RHS 518 S Átépítés után 2×Cummins KT 19-L |
Üzemanyagkészlet | 2000 l |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz MaK 400 BB témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A MaK 400 BB kisvasúti négytengelyes dízel-hidraulikus tolatómozdony, melyet a Maschinenbau Kiel (MaK) gyártott 1959-ben. A mozdony 1989 és 2023 között a Rhätische Bahn (RhB) állományában volt Gm 4/4 típusjelöléssel.
Ennek a mozdonynak a továbbfejlesztése a DB V 51 és a DB V 52 sorozat, amelyeket a Gmeinder a MaK licence alapján gyártott.
Történet
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/75_19840818_32_Engeln_%2815068535578%29.jpg/220px-75_19840818_32_Engeln_%2815068535578%29.jpg)
Az 1950-es években világossá vált, hogy a gőzmozdonyokkal való vontatásnak már nincs jövője, a dízel- és villamos mozdonyok egyre inkább kezdték leváltani azokat. Az új mozdonyok potenciális vásárlói között nemcsak a Deutsche Bundesbahn, hanem az akkor még számos, nem szövetségi tulajdonban lévő vasút, valamint a külföldi vasúttársaságok is nagy számban szerepeltek.
A Maschinenbau Kiel (MaK) az 1953-as évtől kezdve számos normál nyomtávolságú, rúdhajtású dízelmozdonyt szállított magánvasút-üzemeltetőknek. A költségek miatt azonban a keskeny nyomtávú magánvasutak a személyforgalomban régi motorvonatokat, a teherforgalomban pedig régi gőzmozdonyokat használtak. Az elhasználódott mozdonyok pótlására a működésüket beszüntetett vasúttársaságoktól szinte ócskavas áron lehetett azok pótlására másikakat vásárolni, éppen ezért a MaK 400 BB nem lett sikeres, mindössze egyetlen példányt gyártottak belőle.[1]
A 400029 gyártási számú mozdonyt a MaK eredetileg 1959 februárjában adta át az Alsen′schen Portland-Cementwerkének, ami munkamozdonyként használta azt az Itzehoe melletti Lägerdorfban (Németország).[2] A mozdony eredetileg 860 milliméteres nyomtávolsággal rendelkezett.[2] A mozdony 1967-ben az Auricher Kreisbahnhoz került, ahol a D 08 pályaszámot kapta.[3] Ebből a célból Christoph Schöttler Maschinenfabrik (Schöma) üzemében méteres nyomtávolságra alakították át,[3] valamint a normál nyomtávolságú kocsik rollbockokon való közlekedtetéséhez további kapcsolókészülékeket és oldalütközőket kapott. A járművet 1969 októberében egy tengelykapcsoló meghibásodása után leállították.[3] 1971-ben, miután a MaK moersi üzemében megjavították, a Brohltalbahnhoz került. Itt D 4 pályaszámmal 1986-ig állt szolgálatban, főként tartalékként és a „Vulkan-Expreß” személyszállító járat kiszolgálására. Ez a turistavonat először 1977 márciusában közlekedett, a D 4 azonban a gőzvontatás javára elvesztette ezt a feladatát, és a teherforgalomban sem volt már szükség rá.
1989-ben egy vasútijármű-kereskedőn keresztül a Rhätische Bahnhoz (RhB) került a mozdony a Vereina-alagút építése során keletkezett bontási anyagok elszállítására.[4] A mozdonyt az oberhauseni NEVAG vállalatnál az RhB szabványainak megfelelően átalakították. Megfelelő kapcsolókészülékeket és ütközőket, a vontatott kocsik fékezésére vákuumféket, egyszerűsített Sicherheitssteuerung éberségi berendezést és új festést kapott. Svájcban a Gm 4/4 típusjelzést és a 241-es pályaszámot kapta. A mozdony az első néhány évben rendkívül hajlamos volt a meghibásodásokra, mivel a bonyolult hajtóművet nem a sok irányváltásra tervezték. A gyakori meghibásodások miatt végül leállították a mozdonyt.[1][5]
A mozdony alapvetően azonban elég jónak bizonyult ahhoz, hogy egy átfogó átépítés gazdaságilag kifizetődőnek legyen.[5] 1999-ben a landquarti főműhelyben új Cummins-motorokat, nyomatékváltókat, hajtóművet és új hűtőrendszert szereltek be a gépbe. A futóművet, a vázat és a felépítményt nagyrészt megtartották, a vontatási egység teljes vezérlőrendszerét, beleértve a vezetőfülke felszerelését, illetve a mozdony légfékjét és a vontatott kocsik fékezésére használt vákuumféket teljes mértékben az RhB-szabványokhoz igazították. Az átalakítás után a mozdonyt nagyobb meghibásodások nélkül használták; főleg Untervazban tolatási feladatok ellátására.[1][5] Az RhB 2021-től vásárlót keresett a mozdonynak,[1] azt végül 2023-ban az Interessengemeinschaft Brohltal-Schmalspureisenbahn e. V. vásárolta meg, visszafestette Landquart zöld-fehérre, és visszaadta a Brohltalbahnnak.[3][6]
Műszaki részletek
A MaK 400 BB vezetőfülkéje kettő nem azonos hosszúságú géptér között kapott helyet. A hosszabb géptérben a kettő vízhűtéses dízelmotor van, melyek egy hidraulikus hajtóműre vannak kapcsolva, amely mind a négy, két forgóvázra szerelt tengelyt meghajtja. A mozdonyba gyárilag szerelt kettő Motorenwerke Mannheim „RHS 518 S” típusú motor egyenként 147 kW (200 PS) teljesítményűek voltak, a Twin Disc gyártmányú hajtómű 30 km/h (19 mph) maximális sebességet engedett meg.[5]
A Rhätische Bahn által beszerelt két új Cummins „KT 19-L” típusú dízelmotor egyenként 136 kW (185 PS) teljesítményű, így a gép óránkénti vonóereje 20 km/h (12 mph) sebességnél 80 kN. Ezek a hosszabb géptérben kaptak helyet és mindkettő egy-egy Twin Disc gyártmányú nyomatékváltón keresztül kapcsolódik a hajtóműhöz, amely középen, a forgóvázak között helyezkedik el.
A mozdony fékezésére légféket, a vontatott kocsik fékezésére vákuumféket használ. A hátsó, rövidebb géptérben található a kompresszor, a sűrített levegő és a tüzelőanyag-tartályok, valamint az akkumulátor.[5][7]
Ennek a mozdonynak a továbbfejlesztése a DB V 51 és a DB V 52 sorozat, amelyeket a Gmeinder a MaK licence alapján gyártott.[1][2]
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a MaK 400 BB című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Jegyzetek
- ↑ a b c d e Langlebige Solistin in: Lok Magazin 3/2021, S. 92 ff.
- ↑ a b c MaK - Ein weiteres Typenprogramm (400 C / 400 BB / 500 C) (német nyelven). loks-aus-kiel.de. Lok-Datenbank.de. (Hozzáférés: 2023. augusztus 21.)
- ↑ a b c d Fahrzeugportrait MaK 400029 (német nyelven). loks-aus-kiel.de. Lok-Datenbank.de. (Hozzáférés: 2023. augusztus 21.)
- ↑ Lok Magazin 7/2019, S. 60.
- ↑ a b c d e Furgler, Hans: Modernisierung der Gm 4/4 241 der Rhätischen Bahn (német nyelven). loks-aus-kiel.de. Lok-Datenbank.de, 2000. február 20. (Hozzáférés: 2023. augusztus 21.)
- ↑ Loklegende D4 kehrt zum „Vulkan-Expreß“ zurück - IBS bringt historische Diesellok wieder ins Brohltal (német nyelven). Brohltalbahn. (Hozzáférés: 2023. november 2.)
- ↑ Lok Magazin 6/2016, S. 51.
Vasútportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap