Kén-diklorid
Kén-diklorid | |
![]() 2 dimenziós szerkezet | ![]() 3 dimenziós szerkezet |
IUPAC-név | kén-diklorid |
Kémiai azonosítók | |
CAS-szám | 10545-99-0 |
RTECS szám | WS4500000 |
Kémiai és fizikai tulajdonságok | |
Kémiai képlet | SCl2 |
Moláris tömeg | 102,97 g/mol |
Megjelenés | piros folyadék |
Halmazállapot | folyadék |
Szag | szúrós szagú |
Sűrűség | 1,621 g/cm³ |
Olvadáspont | −121,0 °C |
Forráspont | 59 °C |
Oldhatóság (vízben) | hidrolizál |
Kristályszerkezet | |
Molekulaforma | V-alak |
Veszélyek | |
EU osztályozás | ![]() ![]() ![]() |
NFPA 704 | ![]() 1 3 1 |
R mondatok | R14, R34, R37, R50 |
S mondatok | (S1/2), S26, S45, S61 |
Öngyulladási hőmérséklet | 234 °C |
Rokon vegyületek | |
Rokon vegyületek | Kén-difluorid Kén-dibromid Diklór-monoxid |
Az infoboxban SI-mértékegységek szerepelnek. Ahol lehetséges, az adatok standardállapotra (100 kPa) és 25 °C-os hőmérsékletre vonatkoznak. Az ezektől való eltérést egyértelműen jelezzük. |
A kén-diklorid a kén klórral alkotott vegyülete, képlete SCl2. Standard körülmények között szúrós szagú, cseresznyepiros, mérgező folyadék. A kén-diklorid a legegyszerűbb kén-klorid, benne a kén oxidációs száma +2. Felhasználják prekurzorként kénorganikus vegyületek, például mustárgáz előállításánál.[1]
Előállítás
A kén-diklorid előállítása elemi kén vagy dikén-diklorid klórozásával történik.[2] A folyamat több lépésben megy végbe:
- S8 + 4 Cl2 → 4 S2Cl2; ΔH = −58,2 kJ/mol
- S2Cl2 + Cl2 → 2 SCl2; ΔH = −40,6 kJ/mol
Felhasználás
A kén-dikloridot szerves szintézisekben használják fel. Alkének SCl2-addíciójakor klórtartalmú tioéterek keletkeznek. Ez jól szemléltethető a vegyület etilénnel való reakciójával, melynek során mustárgáz – S(CH2CH2Cl)2 – keletkezik.[3] A kén-diklorid emellett számos szervetlen vegyület alapanyaga: fluorral kezelve kén-tetrafluoridot kapunk, meleg szén-tetrakloridos vagy benzolos oldatába ammóniát vezetve tetrakén-tetranitridet alkot.
- 6 SCl2 + 16 NH3 → S4N4 + 2S + 12 NH4Cl
Jegyzetek
- ↑ Schmidt, M.; Siebert, W. "Sulphur" Comprehensive Inorganic Chemistry Vol. 2, ed. A.F. Trotman-Dickenson. 1973.
- ↑ F. Fehér "Dichloromonosulfane" in Handbook of Preparative Inorganic Chemistry, 2nd Ed. Edited by G. Brauer, Academic Press, 1963, NY. Vol. 1. p. 370.
- ↑ R. J. Cremlyn “An Introduction to Organosulfur Chemistry” John Wiley and Sons: Chichester (1996). ISBN 0-471-95512-4.
Fordítás
Ez a szócikk részben vagy egészben a Sulfur dichloride című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Kémiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap