Helikopter 66
Helikopter 66 (SH–3 Sea King) | |
![]() | |
A Helikopter 66 az Apollo–11 űrhajósainak kiemelése közben | |
Funkció | univerzális helikopter |
Gyártó | ![]() |
Fő üzemeltetők | ![]() ![]() |
Személyzet | 4 fő |
Első felszállás | 1967. március 4. |
Szolgálatba állítás | 1975. június 4. |
Hajtómű | |
Hajtómű | 2 db General Electric T58-GE-10 turbóventillástoros gázturbinás hajtómű |
Tolóerő | 2×1000 LE |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Helikopter 66 témájú médiaállományokat. |
Apollo–11 |
---|
![]() |
|
Sablon:Apollo–11 sorozat
|
A Helikopter 66 (vagy másképp a 66-os oldalszámú helikopter) az Egyesült Államok Haditengerészetének egyik Sikorsky Sea King típusú helikoptere volt, amely a 60-as évek végén, a 70-es évek elején az Apollo-program űrhajósainak vízről mentésében vett részt és mint ilyen az olyan történelmi repülések űrutazóit vette fedélzetére, mint a Holdat először megkerülő Apollo–8, vagy a Holdon először leszálló Apollo–11 legénysége. Az ebben a szerepkörben teljesített feladatai miatt az amerikai sajtó ráaggatta „az egyik leghíresebb, vagy legalábbis legikonikusabb darab a helikopterek történetében” jelzőt.
Az 1970-es évek űrprogramja után is akadt emlékezetes VIP szállítási feladat, amelyre ezt a helikoptert jelölték ki: 1973-ban ez a példány szállíthatta Reza Pahlavi iráni sahot a USS Kitty Hawk hordozó fedélzetére annak látogatásakor.
A Helikopter 66 1967-ben került a Haditengerészethez, ahol a 4-es számú Helikopteres Tengeralattjáró Elhárító Ezred állományába került. Később átsorszámozták a Haditengerészet helikoptereit, így ez a példány a 740-es oldalszámot kapta új lajstromlejként. 1975-ben a Csendes-óceánon egy kiképző repülés során lezuhant és odaveszett. Balesetéig összesen több mint 3200 órát töltött a levegőben.
Helikoptertípus
![]() | Bővebben: H–3 Sea King |
A 66-os oldalszámú helikopter H–3 Sea King típusként (annak is SH–3D altípusaként) gördült le a gyártósorról. Ezt a helikoptertípust tengeralattjáró elleni hadviselésre szánta a haditengerészet és az 1960-as évek végén kezdték vele felszerelni a hajóegységeket. Tervezői két General Electric T58-GE-10 turbólégcsavaros hajtóművel látták el, amelyek egyenként kb. 1000 kW teljesítményt adtak le és amelyek maximum 220 km/h sebességre tették képessé. Üzemeltetéséhez tipikusan négyfős személyzetre volt szükség és három utast szállíthatott. Maximális felszálló tömege meghaladta a 9700 kg-ot, repülni pedig 4,5 óráig volt képes tankolás nélkül.[1][2]
Eredeti feladatkörében széles körű fegyverzet hordozására volt képes a torpedóktól egészen a nukleáris mélységi bombákig[2].
Története
A kezdetek és az Apollo-programbeli repülések
A 66-os oldalszámú példányt 1967. március 4-én szállították le az US Navy részére, azonban csak 1968-ban került be a Haditengerészet négyes számú tengeralattjáró elhárító ezredébe[1]. Eredeti farokszáma az NT-66/2711 lett.[3]
Eredetileg az ezredet 1952. június 30-án állították hadrendbe Black Knights (fekete Lovagok) néven és a USS Rendova hordozón települtek. A Sea King helikoptereket 1963-tól kezdte üzemeltetni az ezred, előbb annak SH–3A, majd 1968-tól az SH–3D változatát.[4] Ez utóbbi változat egyik példánya volt a később híres életutat befutó 66-os oldalszámú példány. Az 1968-as év fő változása volt az alakulat számára, hogy állomáshelyük átkerült a USS Yorktown hordozóra[4], amelyet az új helikopterekkel a fedélzetén a Japán-tengerre vezényeltek, hogy ott a USS Pueblo-nak a Koreai NDK erői általi foglyul ejtése miatti konfliktusban működjenek közre. Ezt követően az év második felében a USS Yorktown és a fedélzetén települő repülőezred új feladatot kapott: a NASA támogatására rendelték ki, amelynek az óceánra leszálló űrhajósait és űrhajóit kellett kiemelni.[4]
A feladat során a hajó és legénysége részt vett az Apollo–8, Apollo–10, Apollo–11[5], Apollo–12 és Apollo–13 mentésében és ezen feladatra elsődleges egységként a Helikopter 66-ot rendelték ki minden alkalommal.[1] Ennek a feladatnak a során előbb könnyűbúvárokat szállított a vízre szállt Apollo űrhajókhoz, majd a fedélzetére emelte a hazatért űrhajósokat, akiket aztán a repülőgép hordozó biztonságába szállított. Ezen feladatai ellátása közben – és mivel annyiszor szerepelt a sajtó híradásaiban – kapta a helikopter Dwayne A. Day űrtörténésztől a később széles körben elterjedt jelzőt: „egyike a leghíresebb, vagy legalábbis legikonikusabb helikoptereknek a történelemben”.[1]
Az Apollo–11 sikeres mentését követően a Haditengerészet változtatott a helikopterei lajstromozásán és a kétjegyű oldalszámokat háromjegyűek váltották fel, amelynek keretében a 66-os oldalszám helyett a 740-est kapta a helikopter.[1] azonban ennél a példánynál a Haditengerészet – felismervén, hogy a médián keresztül milyen ismertségre tett szert a repülőeszköz – egy szokatlan gyakorlatot kezdett alkalmazni: a későbbi vezénylések, azaz az Apollo–12 és –13 esetén a mentés idejére visszaváltoztatta a helikopter festését 66-osra, majd a küldetés lezárultával újra 740-esre.[1][6] Az űrhajó kiemelések tiszteletére a harci repülőgépek légi győzelmei jelölésének mintájára a Helikopter 66 is minden kiemelés után kapott egy-egy újabb felfestést, amely az Apollo parancsnoki egységek sziluettjét ábrázolta. A történelmi Apollo–11 küldetésre egy ezen kívüli, egyedi festés is emlékezett, a helikopter hasára felfestették a Hail, Columbia! (Üdv Columbia!) feliratot is.[7]
A Helikopter 66 Apollo-programbeli kutató-mentő repülései
Expedíció | Dátum | Anyahajó | Pilóta | Ref |
---|---|---|---|---|
Apollo–8 | 1968. december 27. | USS Yorktown (CV-10) | Donald S. Jones | [1][8] |
Apollo–10 | 1969. május 26. | USS Princeton (LPH-5) | Chuck B. Smiley | [1] |
Apollo–11 | 1969. július 24. | USS Hornet (CVS-12) | Donald S. Jones | [1] |
Apollo–12 | 1969. november 24. | USS Hornet (CVS-12) | Warren E. Aut | [1] |
Apollo–13 | 1970. április 17. | USS Iwo Jima (LPH-2) | Chuck B. Smiley | [1] |
Későbbi története és lezuhanása
1970-ben a Helikopter 66-t és alakulatát átvezényelték az USS Ticonderoga anyahajóra, majd 1973-ban tovább egy másik hajóra, a USS Kitty Hawkra. Ugyancsak 1973-ban történt, hogy a magát a történelembe beírt helikopter szállította Reza Pahlavi iráni sahot a Kitty Hawk fedélzetére, amikor az uralkodó meglátogatta a hajót annak indiai-óceáni útja során.[4][9]
1975. június 4-én este 19:00-kor a Helikopter 66 elhagyta San Diego-ban a partot, hogy részt vegyen egy előre, három órásra tervezett tengeralattjáró elhárító gyakorlaton a tenger felett.[10][11] A gyakorlat során a helikopter lezuhant és bár a legénységet a Parti Őrség közelben tartózkodó egységei kimentették, a pilóta, Leo Rolek később belehalt sérüléseibe.[11] A helikopter lezuhanásának okai máig ismeretlenek, a Haditengerészetnek a baleset körülményeinek kivizsgálását tartalmazó jelentését pedig titkosították.[12] Mindenesetre a helikopter roncsai kb. 1500 méter mélyre süllyedtek a tengerben.[11] A baleset bekövetkeztéig a Helikopter 66/740 összesen 3245 órát töltött a levegőben és mindössze 184 óra telt el annak előző nagyjavítása óta.[12]
A Haditengerészet tulajdonát képező repülőeszköz felszínre hozatalára 2004-ben történt próbálkozás egy privát roncsmentő vállalkozás részéről, ám végül elálltak a kísérlettől.[12]
Kulturális öröksége
A NASA kiírta művészeti pályázatra született meg Tom O'Hara festménye, amely a Helikopter 66-ot ábrázolja fő motívumként, ahogy az egy repülőgép hordozó fedélzetén felszállásra vár. A festményt később a Nemzeti Repülési és Űrhajózási Múzeum kiállításán helyezték el.[13]
1969 szeptemberében a német énekes, Manuela adott ki egy dalt „Helicopter U.S. Navy 66” címmel, amely főként helikopter rotor hangokból áll[14]. A dalt később feldolgozta a belga előadóművész, Samantha, aki ezt a dalt jelölte meg karrierje beindítójaként.[15] Egy 2007-es interjúban Laura Lynn, szintén belga előadó beszélt arról, hogy a belga klubokban milyen népszerű nóta volt az 1970-es években a Helicopter U.S. Navy 66.[16]
Az 1970-es években a Dinky Toys cég adta ki fémmodell játékát a 66-os oldalszámú Sea king helikopterről. A modell tartalmazott egy működő csörlőt, amellyel egy műanyag játék űrkabint lehetett felemelni.[17]
A 66-osnak úgy is emléket állítottak, hogy két múzeumban is kiállítottak egy-egy Sikorsky Sea Kinget a 66-os mintájára átfestve. Ezek egyike San Diegoban, az Evergreen Repülési és Űr Múzeum USS Midway Múzeum speciális kiállításán látható[1], a másik pedig a kaliforniai Alamedaban a USS Hornet Múzeum kiállítás része[18]. Utóbbi példány az a kiselejtezett haditengerészeti helikopter, amely 1995-ben vett részt az Apolló–13 c. film felvételein.[18]
Galéria
- Az Apollo–8 legénységének, Frank Bormannak, Jim Lovellnek és Bill Andersnek a kiemelése után a USS Yorktown fedélzetén
-
- Az Apollo–10 legénységének kiemelése a tengerből
- Az Apollo–10 legénysége a hordozó fedélzetén
-
- Armstrong, Aldrin és Collins kiszállnak a Helikopter 66-ból, izolációs öltözetet viselve, hogy azonnal átszálljanak egy karantén kocsiba a repülésüket követően
- Az Apollo–11 űrhajósai az USS Hornet (CV–12) fedélzetén
- Az Apollo–12 tengerből való kiemelése
- Az Apollo–13 kiemelése közben
-
- Egy embert emelnek egy gyakorlat során a helikopter fedélzetére
- Az Apollo–11 mentésében a helikoptert vezető pilóta, Don Jones sisakja kiállítási tárgyként
- A kiemelt Apollo űrhajók felfestett sziluettjei légi győzelmi trófeaként a helikopter oldalán
- Tom O'Hara művészi látomása a híres Helikopter 66-ról egy 1969-es festményen
- Egy másik grafika az Apollo–11 mentéséről
Jegyzetek
- ↑ a b c d e f g h i j k l Dwayne A. Day: The last flight of Helo 66 (angol nyelven). The Space Reiew. (Hozzáférés: 2022. október 5.)
- ↑ a b H-3 Sea King (angol nyelven). The Space Reiew. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 5.)
- ↑ Sikorsky UH-3H Sea King (S-61B) - USA - Navy (angopl nyelven). Airlines.net. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ a b c d HSC-4 Command History (angopl nyelven). Naval Historical Foundation. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ Milt Putnam: NAVY PHOTOGRAPHER TELLS THE STORY OF APOLLO 11 RECOVERY (angopl nyelven). Airlines.net. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ From One to Another (angopl nyelven). Vertical Magazine. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ Christian Lau: SH-3 Sea King (Helicopter 66) (angopl nyelven). Flickr. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ Helicopter 66 crash. Check-Six.com . (Hozzáférés: 2018. augusztus 14.)
- ↑ Kitty Hawk II (CVA-63) (angopl nyelven). Naval History and Heritage Command. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ The Final Flight of 'Bureau Number 152711 (angopl nyelven). Check Six. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ a b c Aircraft Accidewnt Report (angopl nyelven). USN. [2018. február 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ a b c Dwayne Day: It’s time to recover Helo 66 (angopl nyelven). The Space Review. (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ SHIVANI YADAV: The US Navy Helicopter 66: The Most Iconic Helicopter in History (angopl nyelven). STSTW Media. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ MANUELA - HELICOPTER U.S. NAVY 66 (SONG) (német nyelven). germancharts.com. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ Hoe zou het zijn met Samantha? (belga nyelven). VRT. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ "Goud" nieuwe album van Laura Lynn! (belga nyelven). The Top of Music vzw. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ Frank Lomax és Chris Jelley: Meccano Magazine - Space Recovery Special (angol nyelven). MAP. (Hozzáférés: 2022. október 10.)
- ↑ a b Dwayne A. Day: Helo 66 revisited (angopl nyelven). SpaceNews. (Hozzáférés: 2022. október 10.)