K-1 (sport)
K-1 | |
---|---|
Základní údaje | |
Právní forma | Soukromá společnost |
Datum založení | 1993[1] |
Zakladatel | Kazuyoshi Ishii[2] |
Sídlo | Tokio, Japonsko |
Adresa sídla | Tokio, Japonsko |
Klíčoví lidé | Sadaharu Tanikawa (prezident) |
Charakteristika firmy | |
Rozsah působení | celosvětově |
Identifikátory | |
Oficiální web | www.k-1.co.jp/en |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
K-1 je mezinárodní kickboxerská organizace se sídlem v Tokiu v Japonsku, která byla založen Kazuyoshi Ishiim. K-1 kombinuje techniky z Muay Thai, Karate, Taekwondo, Savate, San Shou, kickboxingu a mnoho dalších bojových umění.[2] Pravidla jsou podobná těm z kickboxu, byla však zjednodušena, aby podporovala vzrušující zápasy, které mohou skončit knockoutem.[3] Zásadním rozdílem mezi K-1 a kickboxingem je používání kolen, povoleno v K-1, ale ne v kickboxingu.
Jsou zde K-1 regionální eliminační turnaje, ve kterých se zápasníci K-1 kvalifikují pro K-1 World Grand Prix, spolu s K-1 Fighting Network událostmi zaměřené na rozvoj nových talentů v mezinárodním měřítku, a je zde také 70 kg (154 lb) Middleweight divize zvaná K-1 MAX ("Middleweight Artistic Xtreme"). V roce 2007, K-1 představila dva nové titulové pásy oddělené od K-1 World GP Champions, Supertěžká váha pro bojovníky nad 100 kg/200 lbs a Supertěžká váha pod 100 kg/156-220 lbs.
Historie
Předchůdce K-1 seidokaikan karate bylo založeno v roce 1980 Kazuyoshi Ishii, bývalý kyokushin karate praktikant, který vytvořil jeho vlastní organizaci na pomoc nejlepším stand-up bojovým uměním. Seidokaikan uspořádal několik úspěšných výzev proti jiným bojovým uměním, původně s použitím pravidel založených na pravidlech Kyokushin karate, ale postupně se přizpůsobují a blíží pravidlům kickboxingu. V roce 1993 založil pan Ishii K-1 organizaci výhradně jako kickbox organizaci, úzce spolupracující, zároveň nezávisle na Seidokaikanu.[4]
K-1 Grand Prix
Po celý rok je šest K-1 World Grand Prix turnajů a čtyř hlavních K-1 MAX událostí. Vítězové postoupí do K-1 a K-1 MAX WGP konečné eliminace konající se v Osaka Dome, Japonsku. Odtud se osm top zápasníků zúčastní v K-1 GP finále pořádané v Tokyo Dome, Japonsku. Každým rokem jsou zde desítky dalších K-1 kvalifikačních turnajů po celém světě. Dosud se K-1 události konaly v 38 zemích z celého světa.
Seznam zemí, ve kterých se K-1 události konaly
Japonsko (1993-2010)
Nizozemsko (1994, 2001-2003, 2006-2010)
Francie (1995, 2002-2008, 2010)
Švýcarsko (1995-1999, 2000, 2003)
Spojené státy americké (1998, 2000-2008)
Austrálie (2000-2005, 2010)
Anglie (2000, 2002-2004, 2006-2007)
Itálie (2000-2008)
Německo (2000-2008)
Bělorusko (2000, 2010)
Chorvatsko (2000, 2002, 2007, 2009-2010)
Jihoafrická republika (2000-2002, 2006)
- Nový Zéland
Nový Zéland (2000-2006)
- Česko
Česko (2000-2001, 2006-2009)
Dánsko (2001)
Ukrajina (2001-2002, 2006, 2010)
Španělsko (2002-2004, 2009, 2011)
Brazílie (2002-2006)
Švédsko (2003-2010)
Rusko (2003, 2006, 2010)
- Bosna a Hercegovina
Bosna a Hercegovina (2003-2004, 2009)
Skotsko (2004)
Portugalsko (2004, 2006)
Polsko (2004 and 2007-2010)
Jižní Korea (2004-2010)
Kanárské ostrovy (2005-2006, 2009)
Slovinsko (2005-2006, 2008)
Maďarsko (2005-2010)
- Litva
Litva (2006-2007, 2010-2011)
Lotyšsko (2006-2008)
Turecko (2007, 2010)
Belgie (2007)
Estonsko (2007, 2009)
Rumunsko (2007, 2009-2010)
Hongkong (2007)
Rakousko (2008)
Tchaj-wan (2008)
Moldavsko (2009-2011)
Kvalifikace a postup
Systém K-1 se čas od času mění, jako reakce na rostoucí popularitu v různých částech světa.
Na začátku, K-1 série byla jediným turnajem v Japonsku s bojovníky účastněných na základě pozvání. K-1 se nyní rozšířila do všech částí světa a byla rozdělena do předběžné Grand Prix-s, Fighting Network a kvalifikace. Existuje šest regionálních GPs na všech kontinentech (s výjimkou Afriky a Antarktidy) a všechny z nich mají právo vyslat vítěze k závěrečné kvalifikaci. Příprava je organizována v zemích s menší návštěvností a zahrnuje turnaje, odkud vítězové postupují do regionálního GPs.
K-1 se pokoušela získat si oblibu v USA držením dvou Gps, avšak jen pár Američanů se dostalo do finále. V roce 2006 se jeden z amerických Gps přesídlil do Aucklandu na Nový Zéland. Dále K-1 GP v Paříži ztratila své kvalifikační právo ve prospěch Amsterdamu.
Konečná eliminace je událost, kde 16 účastníků soutěží o 8 finálních míst. Seřazení se skládá z 6 nových vítězů GP, osm finalistů z předešlého roku plus dva bojovníci vybraní K-1 organizací. V roce 2006 zde byly nějaké drobné úpravy protože Peter Aerts byl nahrazen Glaube Feitosou, který dosáhl finálního utkání, proto byl zařazen v roce 2006 do Konečné eliminace.
V posledních letech se jedná o velké zklamání od K-1, má to co do činění z chybných rozhodnutí porotců, co se týče bodování jednotlivých zápasníků. Často se to děje ke zvýhodnění japonským bojovníkům, i když je zápas mezi dvěma nejaponskými zápasníky, je uděláno spoustu chyb v bodování.
Postup
Obvykle bojovníci z eliminace (16 bojovníků, 8 zápasů) super bojů jsou spárované kresbou. Tato událost je kombinována s ceremonií, kde si bojovníci ze skleněné mísy vytahují míčky s čísly. Míčky jsou označeny číslicemi od 1 do 8, stanovující jejich pořadí. Ten s číslem 1 si vybere jako první "prázdnou" sekci. Tento postup se opakuje, dokud si všichni zápasníci nevyberou svého prvního čtvrtfinálového soupeře.
Pravidla
- Každý zápas je na 3 nebo 5 kol, každé kolo trvá 3 minuty
- Zápas může být ukončen knockoutem, technickým knockoutem, rozhodnutím poroty, diskvalifikováním, nerozhodně
- Oba rozhodčí a doktor mají plnou moc na ukončení zápasu
- Zápas je bodován třemi porotci na základě desetibodového systému (vítěz každého kola získá 10 bodů, a poražený získá 9 nebo méně)
- Pravidlo 3 knockdownů (3 knockdowny v jednom kole znamenají technický knockout)
- Stojící osm (rozhodčí musí napočítat do 8 na všech knockdownech)
- Zápasník může být zachráněn pouze zvonkem v posledním kole
K-1 eliminační turnaje:
- Každý zápas trvá 3 kola
- Pravidlo 3 knockdownů se změní na pravidlo 2 knockdownů pro všechny zápasy krom finále
Zdroj: K-1 Website
Fouly
Následující akce v K-1 jsou považovány za fouly:[5]
- Úder hlavou či loktem
- Údery na zadní část hlavy (zátylek)
- Užití wrestling nebo judo hody, škrcení a páky
- Kousání, dušení protivníka
- Údery na krk
- Útočení na protivníka pokud je na zemi nebo se z ní právě zvedá
- Držení se lan ringu
- Hrubé nadávky na rozhodčího
- Údery mezi třísla
- Zavinění protivníkova pádu z ringu
- Dobrovolné opouštění ringu v průběhu boje
- Být pasivní (bez útoku), zahrnuje opakované držení a klinčování
Zápasník je penalizován následujícími způsoby:
- Varování – ústní napomenutí rozhodčím
- Upozornění – bojovník dostane žlutou kartu
- Odpočet bodů – bojovník dostane červenou kartu
Dvě varování se mění na jedno upozornění. Dvě upozornění se mění na odpočet bodů, a tři odpočty bodů v jednom kole znamenají diskvalifikaci.
Červená karta se podá automaticky, pokud bojovník fauluje se zlými úmysly.
Seznam K-1 světových šampionů
- K-1 World Grand Prix Šampioni
Rok | Vítěz | Poražený |
---|---|---|
1993 | ![]() | ![]() |
1994 | ![]() | ![]() |
1995 | ![]() | ![]() |
1996 | ![]() | ![]() |
1997 | ![]() | ![]() |
1998 | ![]() | ![]() |
1999 | ![]() | ![]() |
2000 | ![]() | ![]() |
2001 | ![]() | ![]() |
2002 | ![]() | ![]() |
2003 | ![]() | ![]() |
2004 | ![]() | ![]() |
2005 | ![]() | ![]() |
2006 | ![]() | ![]() |
2007 | ![]() | ![]() |
2008 | ![]() | ![]() |
2009 | ![]() | ![]() |
2010 | ![]() | ![]() |
- K-1 World MAX Šampioni
Rok | Vítěz | Poražený |
---|---|---|
2002 | ![]() | ![]() |
2003 | ![]() | ![]() |
2004 | ![]() | ![]() |
2005 | ![]() | ![]() |
2006 | ![]() | ![]() |
2007 | ![]() | ![]() |
2008 | ![]() | ![]() |
2009 | ![]() | ![]() |
2010 | ![]() | ![]() |
2024 | ![]() | ![]() |
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku K-1 na anglické Wikipedii.
- ↑ Former K-1 promoter gets prison for tax dodge. Japan Times. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2012-05-29. Je zde použita šablona
{{Cite news}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ a b Tashiro, H., & Tyrangiel, J. (2001): Turning the martial arts into mondo mayhem Archivováno 23. 8. 2013 na Wayback Machine. TIME (September 3, 2001) [cit. 2010-04-01].
- ↑ www.k-1.co.jp [online]. [cit. 2011-05-04]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-03-03.
- ↑ Maylam, J. (2001): K-1 hits the spot: Ultimate fighters pack a punch The Japan Times (October 21, 2001) [cit. 2010-04-01].
- ↑ www.k-1.co.jp [online]. [cit. 2011-05-04]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-08-09.
Odkazy
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu K-1 na Wikimedia Commons
- Oficiální stránky K-1 - http://www.k-1.co.jp/en