Jan Zeyer
Jan Zeyer | |
---|---|
![]() | |
Narození | 21. března 1847 Praha Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 6. května 1903 (ve věku 56 let) Praha Rakousko-Uhersko ![]() |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Národnost | česká |
Vzdělání | Polytechnický ústav Království českého (České vysoké učení technické v Praze) |
Povolání | architekt, stavitel |
Manžel(ka) | Františka Švagrovská |
Děti | Jan Angelo Zeyer Alexander Zeyer |
Příbuzní | Julius Zeyer bratr August Švagrovský švagr |
Hnutí | neorenesance |
Významná díla | Dům čp. 1035/I. v ulici Karolíny Světlé, Dům Bohuslava Schnircha |
Mecenáš | August Švagrovský |
Ovlivněný | Andrea Palladio, Josef Zítek, Josef Niklas, Antonín Wiehl, česká renesance 16. století |
Vliv na | Osvald Polívka, Antonín Balšánek, Jan Koula, Jiří Stibral, Rudolf Kříženecký |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Zeyer (21. března 1847 Praha[1] – 6. května 1903 Praha[2]) byl český architekt a stavitel tvořící ve stylu novorenesance. Náleží ke generaci Národního divadla. V letech 1873–1880 spolupracoval na stavbách s architektem Antonínem Wiehlem, vůdčí osobností novorenesance navazujícím na tradici české renesance 16. století.[3] Jeho bratr byl básník Julius Zeyer, jeho syn byl malíř Jan Angelo Zeyer[4][5] a jeho švagrem byl mecenáš umění z Roudnice nad Labem August Švagrovský.[6] Zeyer působil též v oboru památkové péče, například jako člen Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek královského hlavního města Prahy.[4][7]
Život a rodina
Narodil se 21. března 1847 v Praze v pražské tesařské rodině. Jeho otec byl stavitel a tesařský mistr Jan Zeyer.[8] Umělecky byli zaměřeni i další členové Zeyerovy rodiny: bratr Julius byl významný český básník, jeho syn Jan Angelo Zeyer se stal malířem.[4] V letech 1880–1885 žil v Roudnici nad Labem, kde působil jeho švagr a mecenáš umění August Švagrovský a odkud pocházela i jeho sestra, Zeyerova manželka Františka Švagrovská (1843–1909).[6] Jan Zeyer a Františka Švagrovská byli oddáni v Roudnici nad Labem 24. října 1872. Za svědky jim byli bratři ženicha a nevěsty, básník Julius Zeyer a Augustin Švagrovský.[9]
V době svatby bylo bydliště Jana Zeyera Praha II, č. 1337, v roce 1886 udával adresu bydliště Divadelní č. 16/II. na Starém Městě v Praze. Manželé Zeyerovi měli dva syny – akademického malíře Angela (1878–1945, později psán Jan Angelo) a právníka Alexandra (1882–??). Sestra – Janovo dvojče Eva zemřela v deseti letech.[10]
Jan Zeyer zemřel 6. května 1903 v Praze a je pohřben na Olšanských hřbitovech,[11] hřbitov V/21.
Architekt a stavitel
Po ukončení studií na České technice (prof. Josef Niklas 1866–1870) a Deutsche technische Hochschule Praha (prof. Josef Zítek 1871) v letech 1870 a 1871 cestoval po Itálii a delší dobu setrval v Římě se sochařem Bohuslavem Schnirchem. Samostatnou práci zahájil v roce 1872 u předměstské stavební banky jako architekt a stavitel. Ve stavitelské praxi postupně spolupracoval s jinými architekty a staviteli. V letech 1873–1880 s Antonínem Wiehlem,[12] který jej výrazně ovlivnil. Následovalo období spolupráce s architektem Viktorem Skučkem.[5][12] Zeyer se stal jedním z významných architektů české novorenesance. Tomu odpovídala historická a vlastenecká témata výzdoby fasád domů, které navrhoval.[13] V závěru kariéry pracoval samostatně. Byl dlouholetým předsedou Umělecké besedy. Od roku 1873 byl členem Spolku inženýrů a architektů.[4][14]
V roce 1893 Jan Zeyer jako první navrhl konkrétní řešení jak vytvořit tzv. Letenskou komunikaci v Praze (debaty se vedly už od šedesátých let 19. století). Jan Zayer navrhl, že se svými spolupracovníky zrealizuje 24 m širokou asanační třídu od Staroměstského náměstí k Vltavě (dnešní Pařížská třída) a v jejím pokračování most (dnešní Čechův most) a dále silnici (serpentinu) na Letenskou pláň, vystaví elektrickou dráhu v nové ulici a přes most a dále až ke Stromovce. Elektrická dráha by se za mostem rozvětvovala vpravo do Holešovic a vlevo na Malou Stranu. Město Praha požadavky Jana Zeyera (např. na nabytí pravomoci vybírat mostné, podporu k dosažení koncese pro zřízení elektrické dráhy a odkoupení uliční plochy aj.) nepřistoupilo a návrh nebyl rozpracován.[15]
V roce 1892 ve Vídni publikoval knihu "Barock und Rococo, Samlung architektonischen Motive in Prag".
Činžovní domy navržené a postavené s Antonínem Wiehlem
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/Karoliny_Sv%C4%9Btl%C3%A9_15_-_19.jpg/220px-Karoliny_Sv%C4%9Btl%C3%A9_15_-_19.jpg)
V sedmdesátých letech spolupracoval s Antonínem Wiehlem na návrzích novorenesančních budov v Praze.[12][16] V letech 1875–1880 bylo podle Wiehlových a Zeyerových návrhů v Praze postaveno 5 činžovních domů na Starém Městě.[17] Na těchto stavbách Wiehl za Zeyerovy účasti postupně propracovával své typické prvky obnovené české renesance, zejména sgrafita.
- Dům Bohuslava Schnircha v Mikovcově ulici čp. 548/5 na Vinohradech, autory výzdoby jsou Schnirch a Fr. Ženíšek. (1875)[18][19]
- Olivův dům čp. 1032/14 v Divadelní ulici, autory výzdoby jsou Tulka a Myslbek (1876)[18][20] rodinný dům čp. 1050
- nárožní Dům s taneční školou Karla Linka čp. 1050 v Praze 1, Divadelní ul. 12, Krocínova ul. 1. (1875–1876)[21]
- Dům čp. 1035/17 v ulici Karolíny Světlé Autory výzdoby jsou Ženíšek a Myslbek (1876)[21][22]
- Dům čp. 317/15 v ulici Karoliny Světlé U Vratislavů (1877)[21][23]
Činžovní domy navržené a postavené Janem Zeyerem s Viktorem Skučkem[5]
- Nájemní dům Zborovská čp. 115 (1886 – 87)[24]
- Nájemní dům Zborovská čp. 117 (1886 – 87)[24]
- Nájemní dům čp. 729 Janáčkovo nábřeží (1891)[24][25][26]
- Nájemní dům čp. 91 Janáčkovo nábřeží (1891)[24][25][26]
Činžovní domy navržené a postavené Janem Zeyerem[5]
- Vlastní obytný dům, Újezd čp. 402/III., Praha (1892–93)
- Nájemní dům čp. 693 Dukelských hrdinů (1894)[27]
- Nájemní dům čp. 694 Dukelských hrdinů (1894)[26][28]
- Nájemní dům čp. 696 Dukelských hrdinů (1894)[27][29]
Další stavby navržené a postavené Janem Zeyerem[5]
- Vila Augustina Švagrovského, Bechlín čp. 52 (1874–75),
- Kulturní dům Říp (s. F. Brodský), Husovo nám. čp. 58, Roudnice nad Labem (1878)
- Radnice Železný Brod (1890)
- Řeznický dům, Bubenské nábř. čp. 702/VII., Praha – Holešovice (1894)[30]
- Sokolovna Slaný (1896–97)
Dobové reakce na Wiehlův a Zeyerův architektonický styl
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/%C4%8Cin%C5%BEovn%C3%AD_d%C5%AFm_%28Star%C3%A9_M%C4%9Bsto%29%2C_Praha_1%2C_Karoliny_Sv%C4%9Btl%C3%A9_17%2C_Star%C3%A9_M%C4%9Bsto.jpg/220px-%C4%8Cin%C5%BEovn%C3%AD_d%C5%AFm_%28Star%C3%A9_M%C4%9Bsto%29%2C_Praha_1%2C_Karoliny_Sv%C4%9Btl%C3%A9_17%2C_Star%C3%A9_M%C4%9Bsto.jpg)
Wiehlovo a Zeyerovo do té doby neobvyklé pojetí výzdoby domů vzbudilo pozornost a příznivý ohlas. O tom svědčí názor historičky a etnografky Renáty Tyršové publikovaný 10 let po dokončení domu čp. 1035/17 v ulici Karolíny Světlé (celý text viz reference): „Stavby Antonínem Wiehlem vytvořené mají vždy zcela zvláštní a osobitý půvab svůj. Půvab ten nezáleží jen ve vynikajících vlastnostech architektonických, ale též ve výzdobě figurální, kterouž s vybraným vkusem a taktem pro ně si volívá. Je to vždy kus místní biografie, jenž v takové dekoraci sgraffitové, malířské neb sochařské se zračí. Také vlys sgraffitový, kterýž před několika roky prof. Ženíšek pro dům v Poštovské ulici komponoval, líčí nám výjevy z pražského života... [31] Wiehlův a Zeyerův kolega architekt Jan Koula jeho úsilí definoval v roce 1883 ve Zprávách Spolku architektů jako "výklad o vývoji a stylu A. Wiehla" "........Wiehl bojuje o nové vyjádření architektonické na základě vzorů, pro Prahu a Čechy XVI. a XVII. století typických a ukázal k nim poprvé, když postavil svůj "sgrafitový domek" v Poštovské ulici. Od té doby pilně sbíral památky naší renesance, studoval je a kde mu bylo možno, hleděl jich užíti na svých stavbách. Wiehlovým přičiněním mluví se o "české renesanci"; cítíme oprávněnost tohoto názvu, ale nikdo dosud nestanovil přesně, v čem ráz těch staveb záleží...."[32] Podobně Koula referoval též o vlivu Schulzovy rekonstrukce Schwarzenberského paláce na Wiehlovo pojetí novorenesance.[33][34] O uplatnění sgrafit referoval Jan Koula v článku "Domy pp.architektů V.Skučka a J.Zeyera"[24][33][12] Podobně Wiehl ovlivnil i Karla Gemperle, se kterým spolupracoval po Zeyerovi.[35]
Výtvarné pojetí fasád domů navržených Janem Zeyerem
Fasády Zeyerových domů mají podobné pojetí jako fasády navržené Wiehlem. Mají podobná kompoziční řešení a Zeyer se stejně jako Wiehl inspiroval dochovanými budovami české renesance 16. a 17. století. Na sgrafitech a freskách ve stylu „chiaroscuro“ Zeyer spolupracoval s Františkem Ženíškem, Janem Koulou, Láďou Novákem, Viktorem Olivovou a Jaroslavem Pavlíkem.[36][37]
Jan Zeyer - památkář
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0b/Kl%C3%A1%C5%A1ter_Bl._Ane%C5%BEky_P%C5%99emyslovny_a_obnova_jeho_-_obr%C3%A1zek_I.png/220px-Kl%C3%A1%C5%A1ter_Bl._Ane%C5%BEky_P%C5%99emyslovny_a_obnova_jeho_-_obr%C3%A1zek_I.png)
Podobně jako Antonín Wiehl působil Zeyer v oboru památkové péče. Byl členem Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek královského hlavního města Prahy.[7] V době Pražské asanace se podílel na úspěchu této komise v případě záchrany kostela svatého Václava[38] Na Zderaze, kde se bouraly domy pro dnešní Resslovu ulici. Kostel se podařilo z demoličního plánu vyjmout a byla navržena jeho oprava. Zeyer 28. 3. 1898 formuloval návrh Městské radě na zachování kostela.[39]Zeyer též veřejně polemizoval s necitlivými zásahy prováděnými v rámci asanace, jak ilustruje jeho odpověď vývodům Dra. Steina, daná v týdenní schůzi Spolku architektů a inženýrů v království Českém, konané dne 25. ledna 1901. Tato jeho ostrá polemika názory magistrátního sekretáře dr. Augusta Steina, představeného asanační kanceláře, jež připravila podrobný plán realizace sanačních prací byla též publikována.[40] Zeyer se též angažoval pro obnovu kláštera Bl. Anežky Přemyslovny[41] a spolu s dalším členem Komise Ferdinandem Josefem Lehnerem v roce 1896 publikoval projekt jeho rekonstrukce v informační publikaci Klášter bl. Anežky Přemyslovny a obnova jeho.[42][43] a působil v Jednotě pro obnovu kláštera Bl. Anežky v Praze.[44]
Galerie Jana Zeyera a jeho spolupracovníků
Zeyerovi spolupracovníci
-
- Josef Václav Myslbek - autor návrhu medailonů
- František Ženíšek - autor návrhu sgrafit
- Viktor Oliva - autor sgrafit
-
Zeyerovy realizované domy
- Domy A. Wiehla a J. Zeyera v ulici Karolíny Světlé 15–17
- Dům A. Wiehla a J. Zeyerav ulici Karolíny Světlé 17
- J. Zeyer Praha Holesovice Argentinska 1
- Bechlín, vila Augustina Švagrovského
Historické postavy na sgrafitech domů
Historické postavy na sgrafitech domu čp. 91 na Janáčkově nábřeží
- Jiří z Poděbrad
- Vladislav
- Karel IV.
- Václav IV.
Detaily sgrafit na fasádách navržených Zeyerem
- Praha Holesovice Argentinska 1 sgrafito 1
Odkazy
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost při kostele sv. Jindřicha na Novém Městě pražském
- ↑ Matriční záznam o úmrtí a pohřbu Všeobecná nemocnice na Novém Městě pražském
- ↑ WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. Zvláštní otisk ze sborníku Umění.
- ↑ a b c d VLČEK, Pavel; NAŇKOVÁ, Věra; Vítovský, et al. Jan Zeyer. In:Encyklopedie architektů, stavitelů, zedníků a kameníků v Čechách. Příprava vydání Pavel Vlček; redakce Jaroslav Havel, Běla Trpišovská. První. vyd. Praha: Academia, nakladatelství Akademie věd České republiky, 2004. 768 s. ISBN 80-200-0969-8. S. 728–729.
- ↑ a b c d e LÍBAL, Patrik; ŽID, Jiří; ET AL. Jan Zeyer [online]. Praha: arch-pavouk [cit. 2015-11-11]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-11-17.
- ↑ a b PAVLÍČEK, Tomáš; SELLNEROVÁ, Alena; TOTHOVÁ, Jolana. Vila Švagrovských.In:Slavné vily Ústeckého kraje.. první. vyd. Praha.Vilová 11, Praha 10: FOIBOS BOOKS s. r. o., 2008-02-12 (2008 tisk). 70 s. (Slavné vily). Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-09-24. ISBN 978-80-87073-04-9. Kapitola Vila Švagrovských.Dvoupodlažní vila proslulé rodiny českých vlastenců a mecenášů umění stojí vprostřed malé vesnice.. Archivováno 24. 9. 2020 na Wayback Machine.
- ↑ a b WUNSCH, Hugo; TEIGE, Josef. Zpráva o činnosti Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek král. hl. města Prahy. In: Almanach královského hlavního města Prahy na rok 1899. Ročník 2. Redakce Lešer Václav. první. vyd. Praha: Důchody obce královského hlavního města Prahy, 1899. 469 s. Dostupné online. Kapitola Zpráva o činnosti Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek král. hl. města Prahy., s. 249–250.
- ↑ Národní archiv, Policejní ředitelství I, konskripce, karton 726, obraz 576, rodina Johanna Zeyera, 1804
- ↑ Matrika oddaných, Roudnice n. L., 1859-1875. snímek 105
- ↑ Soupis pražských obyvatel, Ján Zeyer, 1847
- ↑ Úmrtí. Národní listy. 7. 5. 1903, s. 2. Dostupné online.
- ↑ a b c d PELC, Vít. Výzdoba pražských nájemních domů v poslední třetině 19. století a na počátku. Praha, 2007 [cit. 2015-08-24]. 117 s. Diplomová práce. Filozofická fakulta (FF) Univerzity Karlovy, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Roman Prahl, CSc.. s. 26–30. Dostupné online.
- ↑ JANKOVÁ, Yvonne. Motivy z českých dějin na novorenesančních fasádách 19. století. in: Staletá Praha XVI. první. vyd. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody v Praze, 1983 (1983 tisk). 27 s. S. 257–274.
- ↑ ŽENATÝ, Emil. Šedesát let Spolku československých inženýrů 1865-1925. Praha: Spolek československých inženýrů, 1925. S. 195, 31.
- ↑ BRŮHOVÁ, Klára. Praha nepostavená. Praha: Česká technika - nakladatelství ČVUT, 2017. S. 90–91.
- ↑ DVOŘÁK, Kamil. Antonín Wiehl [online]. Brno: Archiweb, s.r.o., Vídeňská 23 Brno [cit. 2015-09-21]. Dostupné online.
- ↑ VLČEK, Pavel; NAŇKOVÁ, Věra; Vítovský, et al. Jan Zeyer. In:Encyklopedie architektů, stavitelů, zedníků a kameníků v Čechách. Příprava vydání Pavel Vlček; redakce Jaroslav Havel, Běla Trpišovská. První. vyd. Praha: Academia, nakladatelství Akademie věd České republiky, 2004. 768 s. ISBN 80-200-0969-8. S. 728–729.
- ↑ a b WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. S. 21. Zvláštní otisk ze sborníku Umění.
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky. Číslo rejstříku 40224/1-1315 [online]. Praha: Národní památkový ústav v Praze [cit. 2015-09-22]. Dostupné online.
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky. Číslo rejstříku 40912/1-1762 [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2015-09-22]. Dostupné online.
- ↑ a b c WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. S. 22. Zvláštní otisk ze sborníku Umění.
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky. Číslo rejstříku 38410/1-442 [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2015-09-24]. Dostupné online.
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky. Číslo rejstříku 38410/1-162 [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2015-09-22]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e KOULA, Jan. Domy pp.architektů V.Skučka a J.Zeyera.. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XXII/1887-88, čís. sešit2, s. 2–4.
- ↑ a b Domy architekta J.Zeyera na Ferdinandově nábř. Smíchovském.. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XXVI/1892, čís. sešit2, s. 88–101.
- ↑ a b c PELC, Vít. Výzdoba pražských nájemních domů v poslední třetině 19. století a na počátku století dvacátého. Praha, 2007 [cit. 2015-08-24]. 117 s. Diplomová práce. Filozofická fakulta (FF) Univerzity Karlovy, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Roman Prahl, CSc.. s. 36. Dostupné online.
- ↑ a b PELC, Vít. Výzdoba pražských nájemních domů v poslední třetině 19. století a na počátku století dvacátého. Praha, 2007 [cit. 2015-08-24]. 117 s. Diplomová práce. Filozofická fakulta (FF) Univerzity Karlovy, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Roman Prahl, CSc.. s. 37. Dostupné online.
- ↑ Pplk. Sochora 24/694 - Zeyerův dům.In: Letná a Letenská Pláň [online]. Praha: Letná a Letenská Pláň [cit. 2016-01-17]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-08.
- ↑ Dukelských hrdinů 43/696In: Letná a Letenská Pláň [online]. Praha: Letná a Letenská Pláň [cit. 2016-01-17]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-08.
- ↑ PELC, Vít. Výzdoba pražských nájemních domů v poslední třetině 19. století a na počátku století dvacátého. Praha, 2007 [cit. 2015-08-24]. 117 s. Diplomová práce. Filozofická fakulta (FF) Univerzity Karlovy, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Roman Prahl, CSc.. s. 37–38. Dostupné online.
- ↑ Z pouličního života pražského (Sgraffito prof. Fr. Ženíška). Světozor. 21/1887, s. 61–62. Dostupné online.
- ↑ KOULA, Jan. Výklad o vývoji a stylu A. Wiehla. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v království Českém. Roč. XVIII. (1883), čís. I., s. 7–8.
- ↑ a b KOULA, Jan. Majorátní dům knížat Schwarzenberků na Hradčanech. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v království Českém. Roč. XVIII. (1883), čís. II., s. 2–3.
- ↑ WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. S. 2. Zvláštní otisk ze sborníku Umění.
- ↑ KOULA, Jan. Činžovní dům architekta A.Wiehla a K.Gemperle v parku městském v Praze.. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v království Českém. Roč. XVIII. (1883), čís. I., s. 7–8.
- ↑ HELLER, Saturnin O. Renaissance moderních průčelí našich a vztah k renaissanci původní. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XVIII/1883, s. 3–13.
- ↑ NOVÁK, Láďa. O sgraffitu.. Dílo. Roč. 1911, s. 65.
- ↑ SEDLÁČKOVÁ, Ema. Kostel svatého Václava na Zderaze. Praha: Výtvarný Odbor Umělecké Besedy, 1946. 24 s.
- ↑ HERMAN,, František. Dějiny "Komisse pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek" král. hlav. města Prahy. In HERAIN, Jan, et al. Zprávy komisse pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek král. hlav. města Prahy.. první. vyd. Svazek prvý. Praha : Tiskem "Politiky" závodu tiskařského a vydavatelského: nákladem vlastním, 1904. S. 256–258.
- ↑ ZEYER, Jan. O assanaci. Odpověď architekta Jana Zeyera k vývodům Dra. A. Steina, daná v týdenní schůzi Spolku architektů a inženýrů v království Českém, konané dne 25. ledna 1901. první. vyd. Praha: Alétheia, 1901 (1901. Tiskem Jul. Janů, Karlova 184-I. tisk). 14 s. Dostupné online.
- ↑ Soukupová, H.: Anežský klášter v Praze, 1. vydání, Odeon, Praha, 1989, str. 47
- ↑ LEHNER, Ferdinand Josef; ZEYER, Jan. Klášter Bl. Anežky Přemyslovny a obnova jeho. Ilustrace Jan Zeyer. první. vyd. Praha: Nákladem Jednoty pro obnovu kláštera Bl. Anežky, 1866. 18 s. Dostupné online. S. 1–18, plány I.-IV..
- ↑ P. Vlček, P. Sommer, D. Foltýn: Encyklopedie českých klášterů, 2. vydání, Libri, Praha, 2011, str. 508
- ↑ 25 let kláštera Bl. Anežky : (1893–1918) : Jubilejní zpráva Jednoty pro obnovu kláštera Bl. Anežky v Praze. Praha: Jednota pro obnovu kláštera blahoslavené Anežky, 1918. Dostupné online.
Literatura
- 25 let kláštera Bl. Anežky : (1893–1918) : Jubilejní zpráva Jednoty pro obnovu kláštera Bl. Anežky v Praze. Praha: Jednota pro obnovu kláštera blahoslavené Anežky, 1918. Dostupné online.
- BUKAČOVÁ, Irena. Antonín Wiehl. sborník příspěvků přednesených na konferenci pořádané ke 100. výročí úmrtí významného českého architekta v Plasích 23. září 2010.. Svazek 7. Plasy: Město Plasy, 2010 (2010 tisk). 45 s. (Tilia Plassensis). ISBN 978-80-254-9141-6. S. nečíslováno. Obsahuje bibliografie a bibliografické odkazy.
- BUKAČOVÁ, Irena. Antonín Wiehl. První. vyd. Plasy: Město Plasy, 2010. 52 s. ISBN 978-80-254-8282-7. S. 1–52.
- Domy architekta J.Zeyera na Ferdinandově nábř. Smíchovském.. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XXVI/1892, čís. sešit2, s. 88–101.
- Dukelských hrdinů 43/696In: Letná a Letenská Pláň [online]. Praha: Letná a Letenská Pláň [cit. 2016-01-17]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-08.
- DVOŘÁK, Kamil. Antonín Wiehl [online]. Brno: Archiweb, s.r.o., Vídeňská 23 Brno [cit. 2015-09-21]. Dostupné online.
- HELLER, Saturnin O. Renaissance moderních průčelí našich a vztah k renaissanci původní. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XVIII/1883, s. 3–13.
- JANKOVÁ, Yvonne. Motivy z českých dějin na novorenesančních fasádách 19. století. in: Staletá Praha XVI. první. vyd. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody v Praze, 1983 (1983 tisk). 27 s. S. 257–274.
- KOULA, Jan. Domy pp.architektů V.Skučka a J.Zeyera.. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v Království českém. Roč. XXII/1887-88, čís. sešit2, s. 2–4.
- KOULA, Jan. Majorátní dům knížat Schwarzenberků na Hradčanech. Zprávy Spolku architektů a inženýrů v království Českém. Roč. XVIII. (1883), čís. II., s. 2–3.
- KOULA, Jan. Výklad o vývoji a stylu A. Wiehla". Zprávy Spolku architektů a inženýrů v království Českém. Roč. XVIII. (1883), čís. I., s. 7–8.
- KUDLÁČOVÁ, Markéta. Architekt souladu Antonín Wiehl a jeho cesta k české renesanci. Dějiny a současnost. Roč. 2006, čís. 12. Dostupné online [cit. 2014-11-30].
- LEHNER, Ferdinand Josef; ZEYER, Jan. Klášter Bl. Anežky Přemyslovny a obnova jeho. Ilustrace Jan Zeyer. první. vyd. Praha: Nákladem Jednoty pro obnovu kláštera Bl. Anežky, 1866. 18 s. Dostupné online. S. 1–18, plány I.-IV..
- SEDLÁČKOVÁ, Ema. Kostel svatého Václava na Zderaze. Praha: Výtvarný Odbor Umělecké Besedy, 1946. 24 s.
- P. Vlček, P. Sommer 2011 P. Vlček, P. Sommer, D. Foltýn: Encyklopedie českých klášterů, 2. vydání, Libri, Praha, 2011, str. 508
- LUKEŠ, Zdeněk. Praha 7 – 100 let moderní architektury 1885-1985.. první. vyd. Praha: [s.n.], 1985 (1985 tisk).
- LUKEŠ, Zdeněk. Praha 1891 – 1918. první. vyd. Praha: [s.n.], 1997 (1997 tisk).
- NOVÁK, Láďa. O sgraffitu.. Dílo. Roč. 1911, s. 65.
- PELC, Vít. Výzdoba pražských nájemních domů v poslední třetině 19. století a na počátku. Praha, 2007 [cit. 2015-08-24]. 117 s. Diplomová práce. Filozofická fakulta (FF) Univerzity Karlovy, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Roman Prahl, CSc.. s. 26–48. Dostupné online.
- STARÝ, Oldřich. Devatenácté století a národní tradice probuzenecké doby. Architektura ČSR. Roč. 1951, čís. 10, s. 350–372.
- Ústřední seznam nemovitých kulturních památek ČR. [online]. Praha: Národní památkový ústav v Praze [cit. 2015-09-22]. Dostupné online.
- VLČEK, Pavel; NAŇKOVÁ, Věra; Vítovský, et al. Jan Zeyer. In:Encyklopedie architektů, stavitelů, zedníků a kameníků v Čechách. Příprava vydání Pavel Vlček; redakce Jaroslav Havel, Běla Trpišovská. První. vyd. Praha: Academia, nakladatelství Akademie věd České republiky, 2004. 768 s. ISBN 80-200-0969-8. S. 728–729.
- VYBÍRAL, Jindřich. Česká architektura na prahu moderní doby – devatenáct esejů o devatenáctém století.. Praha: [s.n.], 2002. 336 s. ISBN 80-7203-475-8. S. 150..
- WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. S. 20, 24. Zvláštní otisk ze sborníku Umění.
- WUNSCH, Hugo; TEIGE, Josef. Zpráva o činnosti Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek král. hl. města Prahy. In: Almanach královského hlavního města Prahy na rok 1899. Ročník 2. Redakce Lešer Václav. první. vyd. Praha: Důchody obce královského hlavního města Prahy, 1899. 469 s. Dostupné online. Kapitola Zpráva o činnosti Komise pro soupis stavebních, uměleckých a historických památek král. hl. města Prahy, s. 249–250.
- ZEYER, Jan. O assanaci. Odpověď architekta Jana Zeyera k vývodům Dra. A. Steina, daná v týdenní schůzi Spolku architektů a inženýrů v království Českém, konané dne 25. ledna 1901. první. vyd. Praha: Alétheia, 1901 (1901. Tiskem Jul. Janů, Karlova 184-I. tisk). 14 s. Dostupné online.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Zeyer na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Zeyer
- Pobytové přihlášky pražského policejního ředitelství (konskripce) 1850-1914, Zeyer Johann *1804 s rodinou
- Jan Zeyer Archivováno 17. 11. 2015 na Wayback Machine.