IFA G5
IFA G5 | |
---|---|
![]() IFA G5 mobilní dílna | |
Výrobce | IFA |
Roky produkce | 1952–1964 |
Místa výroby | ![]() |
Příbuzné vozy | IFA H6 |
Celková hmotnost | 10 tun |
Motor | |
Počet válců | 6 |
Výkon | 120 koní 88 kW |
Převodovky | |
Druh | manuální |
Počet převodových stupňů | 5 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/91/Tlf_15_nva.jpg/220px-Tlf_15_nva.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Tlf_15_g5.jpg/220px-Tlf_15_g5.jpg)
IFA G5 byl třínápravový nákladní automobil vyvinutý a vyráběný v NDR. Kabina vozu byla kapotová, tj. motor byl umístěn před kabinou.
Historie
Vývoj vozidla začal už v době druhé světové války ve firmě Vomag. Firma Vomag ale byla v roce 1946 sovětskými okupačními orgány zrušena, zařízení demontováno a odvezeno v rámci reparací do Sovětského svazu a budovy zbořeny. Proto vývoj vozu pokračoval u firmy Auto Union, respektive Horch.
Prototyp vozu G5 vznikl 1952, následná výroba probíhala v podniku VEB Kraftfahrzeugwerk Ernst Grube ve Werdau až do roku 1964. Podnik byl součástí kombinátu IFA a vznikl v roce 1945 ze zaniklé firmy Schumann-Werke ve Werdau.
Písmeno G v názvu znamená Gelände – terénní, číslice 5 označuje nosnost pět tun. Vůz se osazoval širokou škálou nástaveb.
Přestože měl G5 silnější motor (88 kW) než sovětský třínápravový ZIS-151 (72 kW), byl v terénu značně pomalejší. Řidiči mu proto přezdívali „chromá bedna“.
Konstrukce
Vůz měl tři poháněné nápravy (byl plněpohonný – 6×6), pohon přední nápravy bylo možné vypnout (6×4).
- motor šestiválcový diesel o výkonu 88 kW,
- převodovka manuální, pětistupňová,
- nosnost 5 tun,
- nejvyšší rychlost na silnici 80 km/h (podle doporučení výrobce 60 km/h),
- nejvyšší rychlost v terénu 40 km/h,
- dodávaná provedení a nástavby: sklápěč, autojeřáb, skříňová nástavba (mj. mobilní dílna), valník s plachtou, cisterna, vodní dělo, různé hasičské automobily a řada dalších.
Nástavby byly většinou zhotovovány ve specializovaných podnicích mimo výrobní závod ve Werdau. Kabina řidiče byla dodávána v několika různých provedeních například jako prodloužená kabina pro hasičské automobily, kabina s plátěnou střechou nebo s odklopným čelním sklem.
Vozy G5 a H6, které byly vyráběny ve Werdau souběžně, sdílely některé společné díly a agregáty. Pro zlepšení terénních vlastností byl vyvinut následník se silnějším motorem, označený G5/3, ten se ale do výroby nedostal.
Využití
Hlavními odběrateli vozů byla armáda a policie. Proslulost si získaly vozy v provedení s vodním dělem, které byly nasazeny v noci z 12. na 13. srpna 1961 při stavbě tzv. Berlínské zdi. Protože v NDR byl trvalý nedostatek nákladních automobilů, byly i opotřebené vozy předávány z armády do zemědělských podniků i jinam do národního hospodářství, například jako palivové cisterny. Také u hasičů se používalo hodně vozů tohoto typu. Pro nasazení v armádě byla nosnost 5 tun dostatečná a důležitá byla průchodnost terénem. V národním hospodářství ale tyto vlastnosti příliš nevyhovovaly. Proto byly co nejrychleji nahrazovány vhodnějšími typy vozidel.
Další vývoj
Postupně vznikly dvě generace: G5/1 a G5/2. Od základu nově vyvinutým následovníkem měl být vůz označený G5/3. Měl mít vzduchem chlazený vznětový motor V8 s výkonem 110 kW při objemu 12,5 litru. Vůz měl být třínápravový s jednoduchým obutím a regulací tlaku v pneumatikách. Mezi lety 1958 až 1961 vznikly čtyři funkční vzorky a dva předvýrobní prototypy. V květnu 1962 byl vývoj typu G5/3 přerušen. Záminkou bylo rozhodnutí o sériové výrobě vozu W50. Skutečnou příčinou ale byla tehdejší hospodářská situace v NDR. Především vývoj motoru a pneumatik se potýkal s problémy. Také chyběly prostředky na investice do výrobního závodu ve Werdau. Navíc byl předpoklad odběru pouze malých počtů vozů armádou a prakticky nulové šance na export.
Galerie
- Pancéřované vodní dělo G5 SK-2 v srpnu 1964 při stavbě Berlínské zdi
- Sklápěč v Drážďanech na třídě Ernsta Thälmanna (1959)
- Cisterna pro transport PHM (4 000 l) s přívěsem (4 500 l)
- Letištní zametací stroj z podniku VEB Spezialfahrzeugwerk Berlin měl šířku záběru osm metrů (1959)
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku IFA G5 na německé Wikipedii.
Literatura
- DÜNNEBIER, Michael. Lastwagen und Busse. 1. vyd. Berlin: Transpress, 1988. 228 s. ISBN 3-344-00272-4.
- WITT, Peter. Nutzfahrzeuge. 2. vyd. Berlín: VEB VERLAG TECHNIK, 1977. 252 s.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu IFA G5 na Wikimedia Commons