Alla Pugačova
Alla Pugačova | |
---|---|
![]() Alla Pugačova v roce 2016 | |
Základní informace | |
Rodné jméno | Алла Борисовна Пугачёва Alla Borisovna Pugačova |
Jinak zvaná | „Борис Горбонос“ |
Narození | 15. dubna 1949 (75 let) Moskva, Sovětský svaz ![]() |
Žánry | populární hudba |
Povolání | zpěvačka, hudební skladatelka, textařka, herečka |
Nástroje | klavír, akordeon, kytara |
Hlasový obor | mezzosoprán |
Aktivní roky | 1965–dodnes |
Vydavatelé | Melodija Balkanton Sojuz Extraphone Art-studija Alla Monolith Records Pervoye muzykalnoye Amiga Victor Supraphon Sintez Records United Music Group Kansankulttuuri Russian Disc Moroz Records Vigma |
Členem skupin | first Civic Chamber of the Russian Federation second Civic Chamber of the Russian Federation |
Příbuzná témata | Maxim Galkin, Filipp Kirkorov, Igor Nikolajev |
Ocenění | zasloužilý umělec RSFSR (1980) národní umělec RSFSR (1985) národní umělec SSSR (1991) Státní cena Ruské federace (1995) Řád Za zásluhy o vlast 2. třídy (1999) … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Maxim Galkin (od 2011) |
Partner(ka) | Jevgenij Borisovič Boldin (1980–1985) |
Děti | Kristina Orbakajte, Garri Galkin, Jelizaveta Galkinová |
Rodiče | Zinajda Archipovna Oděgovová, Boris Michajlovič Pugačov |
Příbuzní | Nikita Vladimirovič Presňakov a Děnis Ruslanovič Bajsarov (vnoučata) |
Sídla | Izrael (od 2022) Gryaz Berezhki |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Alla Borisovna Pugačova (česky přechýleně Pugačovová, rusky Алла Борисовна Пугачёва, někdy nesprávně Alla Pugačeva, * 15. dubna 1949 Moskva, Sovětský svaz) je populární ruská zpěvačka pop music. V 70. letech 20. století byla oceňována v SSSR i v celé Evropě jako jedna z nejlepších ruských zpěvaček.
Její repertoár zahrnuje více než 500 písní v jazycích ruském, anglickém, německém, francouzském, českém, finském a ukrajinském a celkem vydala více než 100 sólových záznamů. Už do roku 1997 se na celém světě prodalo dohromady na 250 milionů jejích nahrávek.[1] Reprezentovala také Rusko na pěvecké soutěži Eurovize (1997).
Je vdaná za ruského komika Maxima Galkina. Po ruské invazi na Ukrajinu dával najevo svůj kritický postoj k válce, což vedlo k tomu, že 16. září 2022 byl v Rusku zařazen na seznam tzv. zahraničních agentů. O dva dny později se za něj Pugačova postavila, vydala vlastní kritické vyjádření a o zařazení na seznam zahraničních agentů sama požádala.[2][3]
Život
Dětství a počátky kariéry
Alla se narodila 15. dubna 1949 v Moskvě Borisi Pugačovovi a Zinajdě Oděgovové. Poprvé se na scéně objevila již v roce 1954 a o dva roky později nastoupila do hudební školy. Ve školních letech měla potíže s chováním, ve 14 letech začala kouřit. Přesto však v roce 1964 hudební školu vystudovala.
V roce 1965 nahrála svou první píseň Robot a pak často vystupovala v televizi. O rok později se v moskevském Divadle na Tagance seznámila s básníkem Vladimirem Vysockým a stali se přáteli. Protože společně trávili hodně času, začalo se spekulovat o tom, že jsou zasnoubení. Pugačova ani Vysockij to však nikdy nepotvrdili.
V březnu 1969 se na státní cirkusové škole poprvé setkala s budoucím manželem Mikolasem Orbakasem, za něhož se provdala 8. října téhož roku. Dne 25. května 1971 se jim narodila dcera Kristina. Po porodu žili všichni tři nějaký čas v Litvě, Mikolasově rodné vlasti. Na mateřské dovolené nezůstala dlouho. Záhy začala vystupovat – například v Leningradě, kde se setkala s textařem Iljou Reznikem, který pro ni napsal píseň Posidim, poookajem.
Po rozvodu s manželem v roce 1973 ji potkaly první výrazné úspěchy. Byla vybrána jako zástupce SSSR na pěveckém festivalu Zlatý Orfeus v Bulharsku (1975) a popularitu si získala díky písni Arlekino, která byla často hraná také v českém rozhlase.[4]
1976–1979: „Žena, která zpívá“
V lednu 1976 vystoupila v Cannes (Francie) na veletrhu gramofonových společností a hudebních nakladatelství MIDEM a 28. dubna téhož roku měla koncert ve Východním Berlíně. Během května navštívila několik měst v Československu a účastnila se i soutěže Bratislavská lyra. Pak se vypravila do Bulharska a v srpnu vystoupila na polském festivalu v Sopotech. V této době se poprvé objevila na novoročním koncertě Píseň roku v Moskvě, kde měla úspěch s písní Očeň chorošo.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/%D0%90%D0%BB%D0%BB%D0%B0_%D0%9F%D1%83%D0%B3%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B8_%D0%B3%D1%80%D1%83%D0%BF%D0%BF%D0%B0_%22%D0%92%D0%B5%D1%81%D0%B5%D0%BB%D1%8B%D0%B5_%D1%80%D0%B5%D0%B1%D1%8F%D1%82%D0%B0%222.jpg/289px-%D0%90%D0%BB%D0%BB%D0%B0_%D0%9F%D1%83%D0%B3%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B8_%D0%B3%D1%80%D1%83%D0%BF%D0%BF%D0%B0_%22%D0%92%D0%B5%D1%81%D0%B5%D0%BB%D1%8B%D0%B5_%D1%80%D0%B5%D0%B1%D1%8F%D1%82%D0%B0%222.jpg)
O rok později měla své první sólové turné v Charkově následované koncerty ve velkých městech SSSR – Moskvě, Leningradu, Tallinu, Rize a jinde. Znovu se vdala, za režiséra Alexandra Stěfanoviče. Za hlavní roli v hudebním filmu Žena, která zpívá (česky také Hledám svou píseň) získala v anketě o Nejlepší herečku roku první místo.[5]
V květnu 1978 vydala první album Zrcadlo duše, které obsahovalo většinu skladeb od Alexandera Zacepina, ale i tři písně od Pugačovy a jednu píseň Marka Minkova. Písně byly nahrány v malém domácím studiu. Později začala nahrávat ve studiu Melodie.[6] V srpnu se znovu účastnila festivalu v Sopotech, kde vystoupila s písněmi Shakespearův Sonet a Králové mohou všechno a zvítězila. Zde se objevila i následující rok, s písněmi Prosto, Letnije doždi, Zvezdnoe leto a Králové mohou všechno. Roku 1979 vydala druhé album, nesoucí název Arlekino i drugije.
1980–1983: Spolupráce s Raimondem Paulsem a Igorem Kio
Rok 1980 byl pro umělkyni těžký. Skončil její vztah s manželem Stěfanovičem a následoval rozvod. Její popularita však stále vzrůstala. V novoroční televizní show Goluboj ogoňok přednesla píseň Maestro s hudbou Raimonda Paulse a textem Ilji Reznika. S těmito autory spolupracovala ještě mnohokrát, nazpívala i hity jako Starinnyje časy, Vozvraščenije, Bez menja, Dělu vremja aj.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Bundesarchiv_Bild_183-R0428-0022%2C_Berlin%2C_Palast_der_Republik%2C_Ala_Pugatschowa.jpg/280px-Bundesarchiv_Bild_183-R0428-0022%2C_Berlin%2C_Palast_der_Republik%2C_Ala_Pugatschowa.jpg)
Na podzim 1981 měla sérii koncertů v Československu. Jako čestný host vystoupila na festivalu Intertalent 81. Zavítala i do Rakouska nebo do Finska. Na konci roku uváděla s Igorem Kio a Spartakem Mišulinem novou televizní show Novogodnij attrakcion, která se konala ve Velkém moskevském cirkuse na Cvetnom bulvare v Moskvě. Působila jako moderátorka a zároveň asistentka Igora Kio při jeho kouzlech. Na show zpívala i několik písní.
Praktický celý rok 1982 Pugačova strávila na zahraničních koncertech: v NDR, Jugoslávii, Rumunsku, Maďarsku a Itálii.
Dne 2. ledna 1983 podruhé moderovala s Igorem Kio Novogodnij attrakcion, kde přednesla několik nových písní – s Valerijem Leontijevem Pozdno, sólově pak píseň Kanatochodka, ale především Million alych roz (Milion růží) na hudbu Raimonda Paulse s ruským textem Andreje Vozněsenského. Tato píseň se stala jejím největším hitem i titulní písní výběrového alba vydaného o rok později v Japonsku.[7] Zpívala ji například na koncertě v polské Zelené Hoře, vystoupila s ní i na Bratislavské lyře a dokonce s ní vyhrála festival Píseň roku. V průběhu let 1981–1983 vydala devět singlů a páté album s názvem Kak trevožen etot puť.
1984–1985: „Prišla i govorju“
Před rokem 1984 se Pugačova seznámila s mladým hudebním skladatelem Igorem Nikolajevem. S jeho písněmi Ajsberg a Rasskažitě, pticy vystoupila nejdříve na Novogodném attrakcionu a pak i na Písni roku. Spolupráce Nikolajeva a Pugačovy vyústila v albu Sčasťja v ličnoj žizni z roku 1986. Celkem Nikolajev pro Pugačovu složil více než třicet skladeb.
Již na začátku roku začala připravovat nový sólový program „Prišla i govorju“. Název programu vznikl od stejnojmenné písně. Šlo o velkou změnu proti dřívějším koncertům. Program byl navržen pro velké prostory (například sportovní stadiony) a každá píseň byla doprovázena choreografií a vizuálními efekty. Premiéra se konala 2. června 1984 v moskevském sportovním areálu Olympic.
V roce 1984 hrála v hudebním filmu Sezon čuděs. Velkou oblibu si získal díky scéně s písní Belaja dver, kterou však Pugačova nezpívala na žádném koncertě. Na přelomu let 1984 a 1985 pořádala turné ve Švédsku a Finsku. Po návštěvě těchto zemí vzniklo její další album, jediné v anglickém jazyce, Alla Pugacheva in Stockholm.
V roce 1985 se potřetí vdala. Jejím manželem se stal režisér a producent Jevgenij Boldin. Ke konci roku ukončila aktivní spolupráci s Raimondem Paulsem.
1986–1993
V roce 1986 začala Pugačova spolupracovat s mladším zpěvákem Vladimirem Kuzminem. Jejich nejznámější společnou písní se staly Dve zvezdy s hudbou Igora Nikolajeva. Od Vladimira Kuzmina zpívala píseň Zolotaja karusel.
Roku 1988 se poprvé odehrál Pugačovy vánoční koncert Rožděstvenskije vstrječi, který se v Rusku stal tradicí a koná se tam dodnes. Účinkovali na nich nejen Pugačova a Kuzmin, ale také Larisa Dolina nebo Vladimir Presňakov.
Po roce 1989 nazpívala mnoho nových písní, k nimž v mnoha případech skládala hudbu sama a text napsal dlouholetý spolupracovník Ilja Reznik, např. píseň Fotograf. Stále další skladby však vznikaly i od Igora Nikolajeva, jako Svirel nebo Osennij poceluj.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/53/Alla-Chernavsky_Germany.jpg/239px-Alla-Chernavsky_Germany.jpg)
Pugačova také vydala další dlouhohrající desku Alla (1990), následovanou deskami se záznamy z jejích vánočních koncertů. O rok později se stala babičkou, její dceři Kristině se narodil syn Nikita. Zanedlouho však Pugačova znovu zažila těžké období: rozvod s manželem Boldinem (1993).
1994–2000: Eurovize, „Izbrannoje“ a „Da“
V roce 1994 se Pugačova vdala za o 18 let mladšího zpěváka Filippa Kirkorova. Dokonce ho sama požádala o ruku. Společně také poprvé vystoupili na festivalu Slovanský bazar v běloruském Vitebsku.
V roce 1995 přejala z repertoáru Taťjany Sněžiny, která tragicky zahynula při autonehodě, pozdější velký hit, píseň Pozovi menja s soboj. Často s ní vystupovala na koncertech. O dva roky později se dala i do podnikání. Založila vlastní firmu s obuví.
V roce 1997 reprezentovala Rusko na mezinárodní pěvecké soutěži Eurovize. S písní Primadonna se umístila až na patnáctém místě.[8]
Dne 26. listopadu 1997 oznámila, že bude pořádat dva velké koncerty, komorní Izbrannoje a dva pro stadiony a sportovní areály.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e5/%D0%9F%D1%83%D0%B3%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B8_%D0%95%D0%BB%D1%8C%D1%86%D0%B8%D0%BD.jpg/298px-%D0%9F%D1%83%D0%B3%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%B2%D0%B0_%D0%B8_%D0%95%D0%BB%D1%8C%D1%86%D0%B8%D0%BD.jpg)
V letech 1997 a 1998 se objevila ve filmech Staryje pěsni o glavnom 2 a 3, kde v prvním hrála bývalou obyvatelku loděnice a ve druhém mladou zpěvačku. Dne 15. dubna 1999, v den svých 50. narozenin, které se oslavovaly na státní úrovni, jí udělil ruský prezident Boris Jelcin Řád Za zásluhy o vlast II. stupně.
Mimořádný úspěch zaznamenala po koncertě v USA roku 2000, kde o ní The New York Times napsaly, že je „ženou mnoha hlasů a „moskevskou Tinou Turner, s náznakem Édith Piaf“.[9]
Od roku 2000
Po roce 2000 se seznámila s o 27 let mladším ruským komikem a zpěvákem Maximem Galkinem. Společně nazpívali mnoho duetů, jako Buď ili ně buď nebo Kafeška. Na koncertech se s z nich stala nerozlučná dvojice, přičemž na některých vystoupeních Galkin dokonce parodoval Pugačovu. Nebylo nakonec ani tak velkým překvapením, že se zasnoubili – sama zpěvačka však přiznala, že spolu chodili ještě v době, kdy jejím manželem byl Filipp Kirkorov (rozvedli se až v roce 2005).
V průběhu let 2001 až 2007 Pugačova vystupovala v rámci turné My prijechali a také se stala „múzou“ festivalu Nová vlna, na němž udělovala i svou osobní cenu. V anketě televizní soutěže O jméno Ruska v roce 2008 se umístila Pugačova na třetím místě.
V roce 2009 kolovala zpráva, že se na velké turné s Michaelem Jacksonem, ale turné se neuskutečnilo.[10] Ve stejném roce oznámila zpěvačka konec kariéry s vysvětlením, že je unavená z neustálého cestování a zodpovědnosti.[11] Navíc ji údajně zrazoval i hlas. Přesto ještě uskutečnila závěrečné turné – v Rusku, západní Evropě a v USA.
I když ukončila pěveckou kariéru, na veřejnosti se objevovat nepřestala. Dodnes vystupuje v mnoha televizních pořadech, stále zpívá a nahrává nové písně.
Od roku 2011 vystupovala jako porotkyně v pěvecké soutěži Faktor A, podobné soutěži X Factor vysílané v České republice. V prosinci se vdala za Maxima Galkina. S ním má dvojčata Garriho a Jelizavetu. Ta se narodila až 18. září 2013, kdy jí bylo 64 let.[12] Dvojčata byla počata ze zkumavky, ze zmražených vajíček Pugačovy a donošena náhradní matkou.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/Alla_Pugacheva_on_Slavianski_Bazaar_in_Vitebsk_01.jpg/285px-Alla_Pugacheva_on_Slavianski_Bazaar_in_Vitebsk_01.jpg)
S Galkinem a dětmi Pugačova žije na vesnici s názvem Grjaz, asi 20 km západně od Moskvy. Tam si vybudovali šestipatrový palác s tělocvičnou, domácím kinem a s krytým delfináriem.[13]
Ke zpěvaččiným 65. narozeninám byl natočen film Moja babuška, kde o jejím životě vyprávěli členové rodiny a přátelé. Po třech letech se znovu objevila na festivalu Nová vlna, kde koncertovala.
Začátkem roku 2015 založila v Moskvě vlastní uměleckou školu Recital. V říjnu opět vystoupila na Nové vlně, tentokrát zahajovala jednotlivé dny festivalu. Kromě několika hitů ze sedmdesátých a osmdesátých let zazpívala i novou píseň Tjanět serdce ruki.[14]
V roce 2016 zpěvačka pravidelně vystupovala s Maximem Galkinem v jeho novém pořadu MaximMaxim,[15] společně měli i koncert na festivalu Slovanský bazar[16].
Kritika ruské invaze na Ukrajinu
Po ruské invazi na Ukrajinu v únoru 2022 Pugačova s rodinou odjela do Izraele. Její manžel Maxim Galkin dal opakovaně najevo svůj kritický postoj vůči válce i vedení Ruské federace. „Tolik strašných věcí Rusko zavinilo a tvrdí přitom, že se nijak neprovinilo. Zvěrstva v Buči – to nejsme my –, na Oděsu letí raketa – to také nejsme my. Mariupol vyhladili – ani to nejsme my,“ řekl Galkin. Ačkoli Pugačova se k válce až do září 2022 sama nevyjádřila, po návratu do Ruska se kvůli manželovým postojům i odjezdu do zahraničí stala terčem výtek a urážek.[17][18]
Dne 18. září 2022 se Pugačova v postu na Instagramu, který je v Rusku zakázaný, otevřeně postavila proti invazi – uvedla, že ruští vojáci v ní umírají pro „iluzorní cíle“. Konflikt podle ní ztěžuje život ruským lidem a z Ruska dělá vyvrhele. Zároveň požádala, aby byla stejně jako její manžel zařazena na seznam „zahraničních agentů“.[2][3] Tento zpěvaččin krok vzbudil uznání a obdiv řady osobností z celého světa, mj. i britské skupiny Pet Shop Boys či tenistky Martiny Navrátilové. [19]
Rodinný život
Rodina
- rodiče: Zinajda Archipovna Oděgova (1922–1986), Boris Michajlovič Pugačov (1918–1982)
- sourozenci: Gennadij Pugačov (1947), Jevgenij Pugačov (1950–2011)
- manželé: Mikolas Orbakas (1945), Alexandr Stěfanovič (1944), Jevgenij Boldin (1948), Filipp Kirkorov (1967), Maxim Galkin (1976)
- děti: Kristina Orbakajte (1971), Garri Galkin (2013), Jelizaveta Galkinová (2013)
- vnoučata: Nikita Presňakov (1991), Děni Bajsarov (1998), Klavdija Zemcova (2012)
Diskografie
Alba
V Sovětském svazu bylo vydáno celkem víc než 100 desek. Mimo SSSR pak se pak vydalo 6 alb ve Švédsku, 5 v Japonsku a v Bulharsku, 4 ve Finsku, 3 v Československu, 2 v Polsku a 1 album v Německu a v Koreji.
Na celém světě se dohromady prodalo víc než 250 milionů desek.
Seznam nahrávek
- 1978 – Zerkalo duši
- 1979 – Arlekino i drugije
- 1980 – Podnimis nad sujetoj
- 1980 – To li ješčo budět
- 1982 – Kak trevožen etot puť
- 1985 – Ach, kak chočetsja žiť
- 1985 – Alla Pugačova ve Stockholmu
- 1986 – Sčasťja v ličnoj žizni!
- 1987 – Prišla i govorju
- 1990 – Alla
- 1991 – Rožděstvenskije vstrječi 91
- 1992 – Rožděstvenskije vstrječi 91
- 1995 – Ně dělajtě mně bolno, gospoda
- 1998 – Da!
- 2002 – Rečnoj tramvajčik
- 2003 – Živi spokojno, strana!
- 2008 – Priglašenije na zakat
- 2009 – Sady višněvyje
- 2010 – Uže ně važno
- 2012 – Vot i vsjo
- 2014 – Ja smogu
- 2024 - P.S.
Výběr z písní
- 1965 – Robot
- 1968 – Ja tebja pocelovala
- 1974 – Posidim, pookajem
- 1975 – Na Tichoreckuju / Mně nravitsja / Arlekino / Do svidanija, ljeto
- 1976 – Volšebnik – nědoučka / Vsjo mogut koroli
- 1977 – Ženščina, kotoraja pojot / Sonet Shakespeara / Etot mir
- 1980 – Maestro / Ja bolše ně revnuju
- 1981 – Starinnyje časy / Vozvraščenije / Kuda ujechal cirk?
- 1982 – Million alych roz / Kabriolet / A znaješ, vsjo ješčo budět
- 1983 – Ajsberg / Rasskažitě, pticy / Ach, kak chočetsja žiť!
- 1985 – Paromščik / Vladivostok / Ivan Ivanovič
- 1986 – Nado že / Dvě zvezdy
- 1987 – Koroljeva
- 1989 – Korallovyje busy / Tri sčastlivych dňa
- 1991 – Beglec / Mimochodom
- 1993 – Svirel / Rossija / Silnaja ženščina
- 1997 – Primadona / Pozovi menja s soboj / V Petěrburge groza
- 1998 – Dočeňka / Ně obižaj menja
- 2000 – Belyj sněg / Madam Broškina
- 2001 – Rečnoj tramvajčik
- 2005 – Ljubov, kak sostojanije
- 2006 – Cholodno v gorodě
- 2009 – Nas ně dogonjat / Staryj albom
- 2012 – Gdě že ty, ljubov / Vot i vsjo
- 2013 – Cvetok ogňa
- 2014 – Nas bjut, my letajem / Ja smogu
- 2015 – Vojna / Tjanět serdce ruki
- 2016 – Ty menja ně ostavljaj / Pod odnim flagom / Kopěječka
- 2017 – Sčastlivyje dni / Ja letala
- 2018 – Čto vižu, to poju / Poživi v mojej škure
- 2019 - Na koně / Moj drug / Volnaja
- 2021 - My v etoj žizni
- 2024 - Ně bespokojsja, za menja
Televize a film
- 1972 – Stojanka pojezda
- 1974 – Volšebnyj fonar
- 1975 – Ironie osudu aneb Rozhodně správná koupel
- 1975 – Pivotman
- 1976 – Ansambl´ něudačnikov
- 1978 – Ženščina, kotoraja pojot (Žena, která zpívá) – Anna Strelcovová
- 1979 – Pěna – zpěvačka na festivalu
- 1979 – Babuški nadvoje skazali...
- 1983 – Ljubovju za ljubov – zpěvačka
- 1984 – Setkání s Allou Pugačovou
- 1985 – Prišla i govorju – sama sebe
- 1985 – Sezon čuděs – taxikářka
- 1992 – Džulija
- 1995 – Ždi i pomni menja
- 1997 – Staryje pěsni o glavnom 2 – bývalá obyvatelka loděnice
- 1998 – Staryje pěsni o glavnom 3 – mladá zpěvačka
- 2000 – Staryje pěsni o glavnom 4
- 2004 – Za dvujma zajcami – Toňa Korovjaková
- 2007 – Koroljevstvo krivych zerkal – Primadonna
- 2007 – Ironie osudu 2
- 2010 – Ščelkunčik i Krisinyj Korol
- 2014 – Moja babuška
- 2016 – Mně nravitsja
V oblíbené dětské pohádce Jen počkej, zajíci! zní na začátku 14. epizody Pugačovy píseň Milion růží a v 15. epizodě hraje jednu z hlavních rolí přímo zpěvačka v podobě lišky.
Odkazy
Reference
- ↑ DOLL, Susan. Alla Borisovna Pugacheva [online]. Encyclopaedia Britannica, rev. 2013-09-18. Dostupné online.
- ↑ a b Rusko je vyvrhel, sepsula Putina kvůli válce na Ukrajině ikona sovětského popu. iDNES.cz [online]. 2022-9-18. Dostupné online.
- ↑ a b PERGLER, Tomáš. Nad Putinovy síly? Vzpurnou pěveckou primadonu respektuje i Kreml. Seznam Zprávy [online]. 2022-9-19. Dostupné online.
- ↑ Alla Pugačovová - primadona ruské populární hudby. ct24.ceskatelevize.cz [online]. [cit. 2024-07-12]. Dostupné online.
- ↑ Alla Pugačova. ČSFD.cz [online]. [cit. 2024-07-12]. Dostupné online.
- ↑ DORŮŽKA, Lubomír. Panoráma populární hudby 1918/1978. Praha: Mladá Fronta, 1987. Kapitola Alla Pugačova, s. 240.
- ↑ Нина Хёдо. Миллион русских роз | Woman.ru. web.archive.org [online]. 2013-12-29 [cit. 2024-07-12]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2013-12-29.
- ↑ Alla Pugacheva. Eurovision Song Contest Wiki [online]. [cit. 2024-07-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ A queen above politics: Alla Pugacheva | openDemocracy. web.archive.org [online]. 2014-01-10 [cit. 2024-07-12]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2014-01-10.
- ↑ Michael Jackson a Alla Pugačovová chystají podle ruských novin společný koncert. www.novinky.cz [online]. Novinky.cz, 2009-03-27 [cit. 12.7.2024]. Dostupné online.
- ↑ ZÁRODŇANSKÝ, Rastislav. Alla Pugačeva má ve 64 letech dvojčata, porodila je náhradní matka. iDNES.cz [online]. 2013-10-07 [cit. 2024-07-12]. Dostupné online.
- ↑ mcm, Právo. Čtyřiašedesátiletá Alla Pugačovová má dvojčata. Donosila je náhradní matka. Novinky.cz [online]. Borgis, 2013-10-08 [cit. 2013-10-08]. Dostupné online.
- ↑ Zpěvačka Alla Pugačovová vrásky ani kila navíc neřeší. www.novinky.cz [online]. 2010-12-07 [cit. 2024-07-12]. Dostupné online.
- ↑ Новая волна 2015 — «Тянет сердце руки». Алла Пугачева [online]. 2015-10-10 [cit. 2024-07-12]. Dostupné online. (rusky)
- ↑ О проекте. МаксимМаксим. Первый канал. 1tv.ru. Dostupné online [cit. 2017-01-14]. (rusky)
- ↑ Standing Ovation pro Den kultury ČR na festivalu ve Vitebsku. Informuji.cz. Dostupné online [cit. 2017-01-14].
- ↑ MALACHOVSKÁ, Alexandra. Ruský bavič Galkin je tvrdě proti válce. Novinky.cz [online]. 2022-4-27. Dostupné online.
- ↑ MALACHOVSKÁ, Alexandra. Pugačovová čelí v Moskvě invektivám. Kvůli manželovi. Novinky.cz [online]. 2022-9-14. Dostupné online.
- ↑ ‘A Brave Woman’ - Martina Navratilova Applauds Russian Singer Alla Pugacheva for Standing Up Against the Ukraine War. EssentiallySports [online]. 2022-09-19 [cit. 2022-10-06]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Alla Borisovna Pugačovová na Wikimedia Commons
Osoba Alla Pugačovová ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Alla Pugačova
- (rusky) Fanouškovské stránky
- (rusky) Diskografie Archivováno 27. 11. 2020 na Wayback Machine.