Sin remitente
![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Carlos Carrera ![]() |
Protagonistes | |
Guió | Carlos Carrera Ignacio Ortiz Silvia Pasternac |
Música | Juan Cristóbal Pérez Grobet |
Fotografia | Xavier Pérez Grobet |
Muntatge | Sigfrido Barjau |
Dades i xifres | |
País d'origen | Mèxic ![]() |
Estrena | 5 octubre 1995 ![]() |
Durada | 97 min ![]() |
Idioma original | castellà ![]() |
Rodatge | Mèxic ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Sin remitente és una pel·lícula mexicana del director mexicà Carlos Carrera estrenada en 1995. Va obtenir el Premi Ariel a la millor pel·lícula en 1996.
Sinopsi
Don Andrés, un ancià que té per veïna a una jove festera anomenada Mariana, fart d'aguantar el soroll i la falta de pau fa una anomenada a la policia que conclou en una batuda en l'última festa de Mariana. Ella, en venjança, comença a enviar cartes a don Andrés, fingint que provenen d'una enamorada anònim. Sense saber-ho, Mariana provocarà importants conseqüències per a tots dos.
Repartiment
- Fernando Torre Laphame - Andrés.
- Tiaré Scanda - Mariana.
- Luisa Huertas - Teresita de Jesús.
- Guillermo Gil - Mario.
- Luis Felipe Tovar - Luis Felipe.
- Gina Morett - Beti.
- Nora Velázquez - Rosa, esposa de Mario.
- Gerardo Moscoso - investigador.
- Juan Carlos Colombo.
- Loló Navarro - el porter.
- Álvaro Carcaño - el policia.
- Enrique Gardiel - el venedor de flors.
- Jesús Ochoa - el cirurgià forense.
- Inés Correa - anciana de l'oficina de correus.
- Iván González - fill de Teresita de Jesús.
- Cheli Godínez - una prostituta.
- Lida Jiménez - una prostituta.
- Diana Olimpia.
- Paola Flores - la cambrera.
- Marco Bacuzzi.
- Mariano González.
- Alfonso Bravo - el guàrdia d'entrada.
Premis i reconeixements
Sin remitente va obtenir 14 nominacions al Premi Ariel, i en va guanyar 4 dels més importants:
Premis[1] | |||
---|---|---|---|
Categoria | Persona | Resultat | |
Millor pel·lícula | Guanyadora | ||
Més ben director | Carlos Carrera | Guanyador | |
Millor actor | Fernando Torre Laphame | Guanyador | |
Millor actor de quadre | Luis Felipe Tovar | Guanyador |
Internacionalment va aconseguir premis al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, a Cuba, i al Festival Tres Continents, a Nantes, França, així com nominacions al Premi Goya, a Espanya,[2] i al 52a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, a Itàlia.[3]
Referències
- ↑ Javier González Rubio, José Carreño Carlón. México, 30 años en movimiento. Universidad Iberoamericana, 1998. ISBN 9688593354.
- ↑ Sin remitente al web dels Premis Goya
- ↑ «Venice Films: Pictures From an Exhibition of Virtual Reality». The New York Times, 06-09-1995 [Consulta: 21 octubre 2015].
Enllaços externs
- Sin remitente a Youtube