Pedro Cortina Mauri
Biografia | |
---|---|
Naixement | 18 març 1908 ![]() la Pobla de Segur (Pallars Jussà) ![]() |
Mort | 14 febrer 1993 ![]() Madrid ![]() |
![]() | |
8 febrer 1974 – 23 desembre 1975 ← Laureà López Rodó – José María de Areilza → Legislatura: desena legislatura de les Corts franquistes | |
![]() | |
gener 1974 – desembre 1975 ← Laureà López Rodó – José María de Areilza → | |
![]() | |
1966 – 1974 ← Carlos de Miranda y Quartín – Miguel María de Lojendio e Irure → | |
![]() | |
3 juliol 1964 – 15 novembre 1967 Legislatura: vuitena legislatura de les Corts franquistes | |
![]() | |
← José Fernández-Villaverde | |
Catedràtic d'universitat | |
![]() | |
Activitat | |
Lloc de treball | Madrid ![]() |
Ocupació | diplomàtic, empresari, polític, jurista ![]() |
Membre de | Institut de droit international (1956–) ![]() |
Fills | Alfonso Cortina de Alcocer, Alberto Cortina de Alcocer ![]() |
Premis
|
Pere Cortina Mauri (Pobla de Segur, 18 de març de 1908 - Madrid, 14 de febrer de 1993) va ser un polític, diplomàtic i empresari català. Era fill de Pere Cortina Roca i Josefina Mauri Arnalot.[1]
Biografia
Es doctorà en Dret a la Universitat de Madrid i es va diplomar a l'Acadèmia de Dret Internacional de l'Haia. Va ingressar a la carrera diplomàtica el novembre de 1933.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Pedro_Cortina_Mauri.jpg/220px-Pedro_Cortina_Mauri.jpg)
Ha estat catedràtic de Dret Internacional Públic i Privat, professor de l'Escola Diplomàtica i membre de l'Institut Francisco Vitòria. Com a empresari en els anys 1950 va fundar la fàbrica San Miguel, Fábricas de Cerveza y Malta, de la que n'era vicepresident i conseller delegat.
Del 1958 al 1966 fou sotssecretari de Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya en l'etapa en què fou ministre Fernando María Castiella.[2][3] Deixà el càrrec perquè fou nomenat ambaixador d'Espanya a París, càrrec que va ocupar fins al 1974. Després fou Ministre d'Afers exteriors als dos governs de Carlos Arias Navarro, del 3 de gener de 1974 fins al 12 de desembre de 1975, quan fou substituït per José María de Areilza. Fou l'últim ministre d'Exteriors de Franco i el primer de la Monarquia.[4]
Durant el seu mandat al capdavant de la diplomàcia espanyola va haver de fer front al greu problema de la descolonització del Sàhara Occidental, i a la Marxa verda organitzada per Hassan II de Marroc. El 14 d'agost de 1974 fou un dels impulsors del contracte entre Sonatrach (companyia estatal algeriana d'hidrocarburs) i l'espanyola Enagas. Va defensar la conveniència de celebrar un referèndum d'autodeterminació al Sàhara i es mostrà partidari la independència del Sàhara dirigida pel Front Polisario, aliat d'Algèria.[5]
Família
Era casat amb María Luisa de Alcocer Moreno, filla d'Alberto Alcocer y Ribacoba. Ha estat el pare dels coneguts empresaris Alfonso i Alberto Cortina Alcocer (un dels famosos "Albertos", casat durant vint anys amb Alicia Koplowitz).
Distincions
Entre d'altres distincions va rebre les Grans Creus de Carles III, d'Isabel la Catòlica, al Mèrit Civil, Mèrit Militar i San Raimundo de Peñafort. Estava així mateix en possessió de la Gran Creu de la Legió d'Honor francesa.[6]
Referències
- ↑ Pedro Cortina y Mauri a geneall.net
- ↑ Fotografia de la presa de possessió en el càrrec a ABC, 4 de març de 1958
- ↑ Cessament en el càrrec BOE dle 25 d'abril de 1966
- ↑ Historia general de España y América: La época de Franco, Volum 2, Volum 19[Enllaç no actiu] per Luis Suárez Fernández i Manuel Espadas Burgos p. 156, 340, 341 i 423
- ↑ PEDRO CORTINA MAURI : El ministro favorable a la autodeterminación a El Periódico Mediterráneo, 6 de novembre de 2005
- ↑ Pedro Cortina Mauri, último ministro de Asuntos Exteriores del general Franco, necrològica a El País, 15 de febrer de 1993
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: Laureano López Rodó | Ministre d'Afers Exteriors d'Espanya![]() 1974-1975 | Succeït per: José María de Areilza |
Precedit per: Carlos de Miranda y Quartin | Ambaixador d'Espanya a ![]() ![]() 1966-1974 | Succeït per: Miguel María de Lojendio e Irure |