Las razones del corazón
![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Arturo Ripstein ![]() |
Protagonistes | |
Director artístic | Sandra Cabriada |
Producció | Roberto Fiesco i José María Morales ![]() |
Guió | Paz Alicia Garciadiego ![]() |
Música | David Mansfield ![]() |
Dissenyador de so | Omar Juárez Espino |
Fotografia | Alejandro Cantú ![]() |
Muntatge | Alejandro Ripstein |
Vestuari | Laura García de la Mora |
Maquillatge | Carlos Sánchez |
Productora | Mil Nubes-Cine FIDECINE Wanda Films Programa Ibermedia TVE |
Dades i xifres | |
País d'origen | Mèxic i França ![]() |
Estrena | 2011 ![]() |
Durada | 119 min ![]() |
Idioma original | castellà ![]() |
Color | en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Basat en | Madame Bovary ![]() |
Gènere | drama, pel·lícula basada en una novel·la i melodrama ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Las razones del corazón és una pel·lícula mexicana i espanyola dirigida pel cineasta Arturo Ripstein i protagonitzada per l'actriu Arcelia Ramírez. El guió de Paz Alicia Garciadiego és una versió lliure de la novel·la Madame Bovary del escriptor francès Gustave Flaubert i va formar part de la selecció oficial a concurs del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2011
Sinopsi
Emilia és un mestressa de casa frustrada per la mediocritat de la seva vida, els fracassos del seu marit i una maternitat aclaparadora i mal portada, on la seva paciència està a punt d'arribar al límit. En un mateix dia el seu amant l'abandona i li embarguen la targeta de crèdit. Després d'un llarg meditar i davant el seu departament desolat i buit decideix suïcidar-se i davant la seva mort provoca un acostament entre el marit i l'amant.
Repartiment
- Arcelia Ramírez
- Vladimir Cruz
- Plutarco Haza
- Patricia Reyes Spíndola
- Alejandro Suárez
Rodatge
Es va dur a terme a la ciutat de Mèxic del 3 al 27 de juliol de 2010.
Crítiques
« | «Torna el desesperat poeta de la desolació; aquell que a Así es la vida va saber traslladar a Medea a l'actualitat, com ara ha fet amb Madame Bovary.» | » |
— Javier Ocaña, El País[1] |
« | «Malgrat la convincent actuació de Arcelia Ramírez i les refinades imatges creades per Ripstein, el to escènic i els llargs, solemnes diàlegs llastren la història (...).» Lluís Bonet Mojica, La Vanguardia[2] | » |