Hygrophorus marzuolus
![]() ![]() | |||||||||
Bolet | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||||
Taxonomia | |||||||||
Super-regne | Eukaryota | ||||||||
Regne | Fungi | ||||||||
Classe | Agaricomycetes | ||||||||
Ordre | Agaricales | ||||||||
Família | Hygrophoraceae | ||||||||
Gènere | Hygrophorus | ||||||||
Espècie | Hygrophorus marzuolus ![]() Bres., 1893 | ||||||||
Nomenclatura | |||||||||
Basiònim | Agaricus marzuolus ![]() | ||||||||
Sinònims |
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Mar%C3%A7ot2.jpg/220px-Mar%C3%A7ot2.jpg)
Hygrophorus marzuolus, també conegut amb el nom de carlet negre o marçot,[1] és un bolet basidiomicet comestible, de la família Hygrophoraceae. que habita en boscos mixtos de coníferes (avets i pins rojos i negres. És un carlet primerenc, ja que sol aparèixer quan es desfan les primeres neus, per aquest motiu també se'l coneix com a "bolet de neu". Aquest bolet cada vegada és més valorat gastronòmicament, ja que es pot utilitzar en una gran varietat de preparacions culinàries.
Un altre nom acceptat per a aquest bolet és "bolet d'esquirol", ja que és el primer aliment que troben després del desgel.
El cos fructífer d'aquest bolet presenta un barret d'uns 10 - 15 centímetres de diàmetre, de forma irregular bulbós i gros, que es va aplanant quan madura. En exemplars molt joves és blanc però a mesura que va madurant es tornà totalment gris fosc tirant a negre. Les làmines són gruixudes, espaiades, lleugerament decurrents i de color blanc o gris clar. La cama és cilíndrica, curta i plena, sovint més ample que alta, sol mesurar entre 4 i 8 centímetres de diàmetre i d'1,2 a 3 centímetres de longitud, blanca al principi i gris quan va envellint. La seva carn és gris sota el capell i blanc al resta del bolet, de textura agradable, té un gust i olor suaus i dolços. L'esporada és blanca.
Per l'època de l'any què fructifica, no hi ha bolets que es puguin confondre, però és molt semblant al Hygrophorus camarophyllus, però aquest apareix a la tardor, encara que aquest últim també és comestible.
Referències
- ↑ Els nostres bolets:. CIRO, 2012. ISBN 978-84-15286-01-1.
En altres projectes de Wikimedia: | |
![]() | Commons (Galeria) ![]() |
![]() | Commons (Categoria) ![]() |