Estela discoïdal
![]() | Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
![]() Estela discoïdal amb un lauburu | |
Tipus | làpida ![]() |
---|
Una estela discoïdal és un monument funerari que es pot trobar en algunes zones d'Europa Occidental, de Rússia, de Barbaria i de l'Orient Mitjà (Síria i l'antiga Armènia). És típic dels fossars medievals de la comarca del Matarranya i és abundant als fossars del País Basc del Nord, on es coneixen amb el nom de hilarri.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1f/Louhossoa_St%C3%A8les.jpg/220px-Louhossoa_St%C3%A8les.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b0/Estela_funer%C3%A0ria_disco%C3%AFdal_de_Sant_Mart%C3%AD_de_l%27Aleixar_03.jpg/220px-Estela_funer%C3%A0ria_disco%C3%AFdal_de_Sant_Mart%C3%AD_de_l%27Aleixar_03.jpg)
Aquestes esteles funeràries tenen forma de disc encarat cap al sol, a sobre d'un suport trapezoïdal. S'hi gravaven símbols pagans solars com ara rosetes hexapètales i flors de la vida, i també símbols cristians. A les esteles del País Basc del Nord és típica la presència de lauburus.
La tradició de fer esteles discoïdals és antiga i ja a l'edat del bronze en trobem exemples al sud-oest de la península Ibèrica (esteles del sud-oest). L'estela de Luna (situada a Luna, municipi de l'Aragó) és un cas anòmal perquè té les característiques de les esteles del sud-oest però s'ha trobat al nord-est de la península.
A Catalunya en trobem a l'Aleixar, adossades a la paret de l'església de Sant Martí.[1]
Referències
- ↑ «Les esteles funeràries discoïdals de l'Aleixar». Arxivat de l'original el 2014-02-25. [Consulta: 7 gener 2016].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)